2 Henry Biaudet. [XL VII 



var emellertid det sista bandet löst, och in^nting tydde på 

 att något återupptagande af relationerna vore att förvänta. 



Emellertid liade ej ens iyxa år förflutit innan ett försök 

 härtill gjordes från påfvens sida, ett försök, hvilket visser- 

 ligen ej ledde till praktiska resultat, men som i alla fall er- 

 bjuder ett visst intresse. 



Efter den stränge, dystre Paul IV Caraffas död, den 18 

 augusti 1559, hade kardinalkollegiet på Petri stol upphöjt 

 den godmodige, fint bildade världsmannen Giovanni Angelo 

 Medici, i främsta rummet kanske just „ därför att han i alla 

 afaeenden var sin företrädares diametrala motsats" ^). Under 

 den medgörlige, fredlige och teologiskt totalt obildade Pius 

 IV:s — så kallade sig Griovanni Angelo Medici som påfve — 

 styrelse, hoppades nu kardinalkollegiet få åtnjuta all den fri- 

 het, all den självständighet det saknat under Caraffas järn- 

 hårda regim. 



Första resultatet af denna regimförändring var att uto- 

 pin om en ekumenisk världskongress, som på ett för alla par- 

 ter tillfredsställande sätt skulle lösa den stora religionsschis- 

 men, nu återigen fick vind i seglen. Den som mest ifrade 

 härför var Pius IV själf, och en af hans första åtgärder var 

 befallningen att det i åratal förglömda Tridentinerkonciliet 

 skulle återupplifvas och hela kristenhetens såväl andliga som 

 världsliga furstar inbjudas att personligen infinna sig eller 

 åtminstone sända ombud till den lilla vackra staden vid Adi- 

 ges strand. Till de mest aflägsna herskare, till Storfursten 

 i Moskva, till Hospodaren af Moldaviet utfärdades nu inbjud- 

 ningsbrevia^), afsändes nuntier och legater. 



De nordiska rikena, Danmark — Norge och Sverige, blefvo 

 ej heller bortglömda, ehuru man i Rom synes hafva varit 

 af den åsikten, att chanserna för en lycklig utgång af be- 

 skickningen härvidlag voro vida mindre än t. ex. i fråga om 

 Ryssland, En dylik åsikt var äfven ganska naturlig. I sina 

 sträfvanden att sätta sig i förbindelse med vesterlandets kul- 

 tur hade Iwan den G-rymme gång på gång afsändt legatio- 



^) L. Ranke. Die rljmischen Päpste. I. s. 321. 



-j De återfinnas alla i Kurians konscptböckcr i Vatikanska arkivet un- 

 der siffnatur Arinario XLII och XLIV. 



