14 Henry Biaudet. [XLVII 



rir till Danmark med anhållan om lejd; vidare instruk- 

 tioner samt pangar bad han att få sig tillsända direkt till 

 Liibeck ^). 



Det var icke så mycket själfva resan till Danmark som 

 vållade Commendone bekymmer som icke fastmer en obe- 

 haglig aning om att färden nog komme att utsträckas tiJl det 

 ogästvänliga Sverige. Den förtänksamme diplomaten beslöt 

 nu att om möjligt mota faran i god tid. Den 5 maj åter ett 

 långt bref till Borromeo : kuriren som skulle sändas till Dan- 

 mark hade ej kunnat afgå, Commendone hade funnit det vara 

 bäst att, icke själf anhålla om lejd, utan låta denna anhållan 

 göras af den honom alt fortfarande följaktiga kejserliga råds- 

 herren Gf-aspar Schöneck för att sålunda på sätt och vis ställa 

 sig under kejsarens beskydd. Denne hade emellertid vägrat 

 såväl att komma med på denna resa utom rikets gränser som 

 att anhålla om lejd innan han hunnit ifrån Wien införskaffa 

 order i saken. Det gälde således främst att invänta dessa. 

 Så kommer frågan om Sverige: i kardinalstatssekreterarens 

 bref står det visserligen ingenting om någon resa dit, men 

 då Commendone nu erfarit att Hans Helighet beslutit sända 

 en nuntie ända till Moskwa, så förutser han att enahanda 

 skall göras i afseende å konungen af Sverige. Han, Com- 

 mendone, är naturligtvis redo att trotsa hvilka faror som 

 helst för kyrkans tjänst och ryggar således ingalunda för en 

 beskickning till Stockholm, han vill blott påpeka huru tids- 

 ödande beskickningen blir om den faller på hans lott. Först 

 gäller det att invänta kejsarens svar på Schönecks bref, så 

 att från Danmark skaffa lejd för den kurir som skall afsän- 

 das till Sverige för att anhålla om pass; först derefter kan 

 legatens resa äga rum. Att förkorta procedyren genom att 

 t. ex. resa direkt till Sverige utan att passera Danmark, går 

 ej an: den vanliga vägen till Sverige öfver Danzig eller 

 Livland är för lång för den som kommer från Belgien. 

 Sjövägen åter är äfven den lång och farlig och dessutom: 

 „ omöjlig för mig, ty, som eders nåd vet, var det uteslutande 

 för det jag ej tål vid sjöresor, som jag i tiden nödgades hos 



^) Commendone till Borromeo, Antwerpen den 4 Maj 1561. Vat. Bibi. 

 Barbcr. lat., 5798, fol. 52. 



