IS:o 18] Ooiiimendoues legation till Danmark och Sverige. 1561. 33 



fritt, föredrager han att söka upp kimgen i England, så skall 

 ■denne med största beredvillighet taga emot honom. Hvad 

 mer kunde man önska sig! 



Man skulle dock begå ett stort misstag om man i detta 

 Eriks svar skulle se annat än fagra ord utan någon som 

 helst annan mening än att på ett fint och diplomatiskt sätt 

 ■och utan att stöta sig med någon slippa taga en afgjord 

 hållning i tidens främsta fråga, isynnerhet i det ögonblick 

 då Erik beredde sig att lemna sitt land. 



I själfva verket var Erik genom det till Danmark af- 

 sända budet fullkomligt underrättad om hvilket svar Fredrik 

 II gifvit legaten. Han ignorerade altså ingalunda att denne 

 för att komma till Elfsborg iche kunde resa genom Danmark, 

 och att han icke hade någon annan utväg än att begifva 

 sig sjövägen till Kalmar samt därifrån tvärs genom hela 

 Sverige till Elfsborg. Att göra en dylik resa då konungen 

 sagt sig ämna afsegia vid första gynnsamma vind, hade na- 

 turligtvis varit absurdt, och det till Eriks bref bifogade pas- 

 .set var således en ren komedi. 



Detsamma var äfven förhållandet med anbudet att upp- 

 söka konungen i England. Vi veta ur Commendones ofvan 

 relaterade bref att en svensk agent i medlet på augusti åter- 

 kommit till Erik från en beskickning till London. Förut- 

 satt att Erik ej tidigare varit au courant med händelserna i 

 England, så hade helt säkert denne agent meddelat honom 

 det kategoriska och ostentativa afslag Elisabet gifvit jpåflige 

 nuntien Martinengo, som hos henne anhållit om audiens och 

 pass i samma ärende som Commendone hos Erik. Att trots 

 detta vilja påtruga Elisabet en främmande påilig legation 

 hade varit lika diplomatiskt taktlöst, som det var otänkbart 

 att hon skulle gått in på saken. Eriks „inbjudan" förklaras 

 blott därigenom, att han mycket väl Adsste att just Marti- 

 nengos afvisande skulle utgöra ett oöfverstigligt hinder för 

 'Commendones besök i England. 



Hade Erik XIV haft den ringaste önskan att verkligen 

 taga emot legaten, hade han besvarat dennes bref en månad 

 tidigare och öfverenskommit om ett möte i Elfsborg eller på 

 vägen mellan Stockholm och denna stad. 



19 



