III, 



Miuitamia piirteitä uykyajau plaiiktoutiitkimnksesta. 



Esitelniä Suomen Tiedeseuran vuosipäivänä 29 p. huhtikuuta 1905. 

 K. M. Levander. 



Viime vuosisadan keskipaikoilta saakka eli siitä, kun knii- 

 luisa fysioloogi ja eläintutkija Johannes Miiller 1840-luvulla 

 ^Ikoi kä^^ttää tieteellisiä tutkimuksia varten hienoa harsohaavia 

 ineren pintavedessä ajelehtivien eläinten pyytämiseksi, övat 

 näille vapaassa vedessä eläville, hennoille organismeille lukuisat 

 tutkijat omistaneet erikoista huomiota. Miillerin aikalaisille ja 

 oppilaille esiintyi tässä uusi, rikas ja omituinen muotomailma, 

 21. s.pelaaginen eläimistö, jonka tutkimista ennen oli laiminlyötj'', 

 erittäinkin sopivan pyytämis-menettelytavan puutteessa. Lasi- 

 maisen läpikuultavaisnutensa, muotojensa moninaisuuden ja 

 sirouden piiolesta meren pintavesikerroksessa kelluvat elimistöt, 

 sifonofoorit, meduusat, radiolaarit, ekinodermein y. m. pohja- 

 ^läinten mikroskoopiset toukka-asteet osottautuivat mitä otolli- 

 simmiksi esineiksi muoto- ja kehitysopillisille ja systematiikkaa 

 koskeville tutkimuksille. 



Tämän aikaisemman tutkimustyön tuloksista ansaitsee 

 tässä etupäässä mainita, etta saatiin runsasta tietoa pelaagisten 

 eläinten, vähitellen myös kasvien, suuresta yleisyydestä ja 

 moninaisuudesta vapaassa vedessä. Enemmän suunnitelman 

 mukaisia tutkimuksia niiden levenemisestä ja esiintymisestä eri 

 meren osissa ruvettiin kumminkin tekemään västa niillä suu- 

 rilla ineritutMmusretJäUä, jotka 70 — 80 luvalla toimeenpantiin. 

 Ne tehtiin tosin etupäässä valtamerien syvyyksissä elävän 

 eläinkunnan tutkimista varten, mutta omistettiin niillä myös 

 huomiota meren pintavesikerroksissa asustavalle eläimistölle ja 



25 



