16 K. M, Levander. [XLVII 



jossain määrin myös kasvistolle. Etupäässä näitten varsinaisten 

 meritutkimusretkien kautta, joista englantilainen Challenger- 

 retki v, 1873 — 76 suuremmoisen ohjelmausa ja tuloksiensa tär- 

 keyden puolusta ansaitsee etusijan, saatiin tärkeimmät yleiset 

 tiedot pelaagisen elimistömailman laajasta esiintymisestä eri 

 valtamerissä, kaukana rannikkojen läheisyydestä, samoin kuin 

 valtamerien biologiiasta yleensä. Näiden tutkimusten tuloksefc 

 övat kootut lukuisiin systemaattisiin teoksiin. 



Aivan uusia virtauksia tämän pelaagisen olentomailmaQ 

 tutkimisessa aikaansai tutkimuksillaan Vihior Hensen, fysiolo- 

 giian professor! Kielissä. Hän esitti näkökohtia, jotka övat 

 suuressa määrässä hedelmöittäneet hahclen viimeisen vuosikym- 

 menen työtä tällä alalla. Kiinnittäeu jo aikaiseen huomionsa. 

 kysymyksiin, mitkä övat raeren ravintolähteet, kuinka iso on 

 orgaanisen aineen tuotanto määrätyllä merialueella, minkälai- 

 iien on aineen kiertokulku meressä, Rensen huomasi, etta va- 

 paan veden kasveilla ja eläimillä, etenkiu noilla pienimmillä 

 mikroskooppisilla muodoilla, joiden yksilörunsaus on suurin, on 

 mitä suurin arvo JcoJco elämän selittämiseJcsi meressä. Hän oli 

 ensimmäinen, joka rupesi käsittelemään pelaagista kasvistoa 

 ja eläimistöä suurena koJconaisimtena Hän antoi tälle elimistö- 

 mailmalle, vanhempain luonnontutkijain „pelagisches Auftrieb'% 

 nimen plankton ja suuntasi tutkimuksensa planktonin runsau- 

 den eli kvantiteetin määräämiseksi täsmäUisten metoodien mu- 

 kaan. Hensen'm ja hanen oppilaitten tutkimuksieusa kautta 

 laajat ja vaikeat, mutta käytännöllisessäkin katsaniiossa tärkeät 

 kysymykset mer en aineenvaihdoksesta ja tuottavaisuuskyvystä 

 ensikerran joutuivat perusteellisen tieteellisen käsittelyn alai- 

 siksi. IIensen'in esittämät kvantitatiiviset menetfelytavat övat 

 olleet erittäin tärkeät organismien lukuisuuden selvillesaami- 

 seksi ja muissa suhteissa, miten ne övat riippuvaisia toisistaan 

 ja ulkonaisista vaikuttimista, miten planktonin kokoomus kas- 

 villisista ja eläimellisistä organismeista vaihtelee eri meren 

 osissa, eri vesikerroksissa, eri vuoden aikoina j. n. e. Niin- 

 mnodoin on tutkimukselle käynyt mahdolliseksi päästä jonkun 

 matkaa eteenpäin myös pelaagisen floran ja faunan fyysillisten 

 ja bioloogisten elämänehtojen tuntemiseen. 



Lähempi selonseko Hensen^in kvantitatiivisesta metodii- 

 kasta, jonka hän on laajasti esittänyt tärkeässä teoksessaan 



