18 K. M. Levander. [XLYII 



rattain hyvin kapeaan vyöhykkeeseen ranta-alueessa eikä ulotii 

 syvään. Tärkeimmän ravintolähteen koko mereii eläinkunnalle 

 muodostaa planlctoni ja ensi k.2iåe's,sdi planhtonhasvii. Nämä övat 

 melkeia kauttaaltaan mikroskooppisia yksisoluisia elimistöjä, 

 verrattavat lähinnä hienon liienoon pölyyn, joka on veteen 

 sirotettu. l:ssä m^ vetta niitä on miljoonia. Pohjoisissa me- 

 rissä etupäässä piilevät (cUatomacea) ja peridineeii eras alhai- 

 nen kasviryhmä) muodostavat planktoonisen flooraa eli alTceis- 

 ravinnon. Suomen-ja Pohjanlahdessa tärkeimmät planktokas- 

 vit övat muutamat piilevät ja sinilevät (Aphanizomenon) 

 jota vastoin peridineejä esiintyy runsaasti vaan kevätplankto- 

 nissa. Meriveteen liuonneesta hiilihaposta ja määrätyistä suo- 

 loista kasvit lektivihreänsä avulla rakentavat orgaanisia yhdis- 

 tyksiä. Tähän työhön tarvittavan voiman ne saavat auringou- 

 valosta, joka valtameren kirkkaassa vedessä tankeutuu noin 

 400 metrin syvyyteen. Näin syvään voidaan vielä elävää leliti- 

 vihreätä sisältäviä kasveja tavata, mutta jo 200 m:n syvem- 

 mällä olevat vesikerrokset övat kirkkaimmassakin vedessä, 

 verrattain kasviköyhät. Orgaanisen aineen tuotanto tapahtnu 

 pääasiallisesti ylimmissä valaistuissa vesikerroksissa, Atlantissa 

 noin 200 m:n syvyyteen. Suomen- ja Pohjanlahdessa tiheim- 

 min asuttu kerros ei ulotu 20 m syvempään. On useista sjåstä 

 luonnollista etta nämä kasvit övat suurilla alueilla sangen ta- 

 saisesti levinneet vedessä. Missa ne suotuisissa oloissa, kuten 

 esim. keväällä, nopeasti lisääntyvät, siiuä tyhjentyy myös nii- 

 den ympäristössä niiden elotoiminnoille tarpeelliset aineet ja 

 lisääntyvät niiden kuluttajat, eläimelliset planktonorganismit, 

 jotan seurauksena on kasvien vähentyminen lukaisuudessa ja 

 niinmuodoin tasapaino . ravinnon tuottajien ja sen kulutta- 

 jain välillä palautuu. Kasviplanktonista elävät ensikädessä kai- 

 kellaiset mikroskooppiset lehtivihreää vailla olevat elimistöt, 

 monellaiset alkueläimet infusoorien, piiknoristen radiolaarien ja 

 kalkkikuoristen foraminifeerien luokista, pienet äyriäiset, var- 

 sinkin hankaj alkaiset (Copepoda), kaikellaiset pelaagiset toukat 

 ja näistä pikkueläimistä tåas välittömästi tai välillisesti koko 

 se eläimistö, joka meressä on kehittynyt, saa pääasiallisimman 

 elatuksensa. Suomen- ja Pohjanlahdessa eräät infusoorit (Tin- 

 tinniidit), kopepoodit kesällä myös rataseläimet ja kladoceerit 

 övat tärkeimmät planktoneläimet. Monet suuretkin eläimet ku- 



