20 K. M. Levander. [XL VII 



ja metsiä, vaan näitä vastaavat — merieläimistön alkuravinto- 

 lähteenä katsoen — nuo vapaassa vedessä kelluvat, lehtivih- 

 reällä varustetut mikroskooppiset diatomaceeit, peridineeit j. m. 

 planktonkasvit ^), joiden ruumiinkoko tavallisesti lasketaan 

 i/io:ssa, Vioo^ssa ja Viooo nim:ä. Niinkuin F. SchilU huomaut- 

 taa, merimies luulee allaan olevan puhtaan kirkkaan veden, 

 purjehtiessaan yli rehevän niityn. Täta niittyä emme näe em- 

 mekähuomaa niiden pelaagisten pikkueläinten lukuisuutta, jotka 

 vedessä toimittavat samaa osaa kuin maalla kasvinsyöjät. Tar- 

 kastaessa lähemmin produsenttien (kasvien) ja konsamenttieu 

 (eläinten) lukuisuutta toisiinsa verraten, huomataan niinkun 

 luonnoUista on, etta edelliset övat vedessäkin monta vertaa 

 lukuisammat kuin jälkimmäiset. Nähdään planktonnäytteessä 

 esim. etta 5000 tai 50000 piilevää vastaa yksi niistä elävä pik- 

 kueläin. 



Kun otamme Imomioon, etta kasvin ravitsemus (vedessä) 

 on lähinnä riippuvainen sen pinnan suuruudesta, jolla se saa 

 ravintonsa, etta siis, kuta pienempi kasvi on, sitä verrannolli- 

 sesti suurempi on sen ravitsemuspinta, niin täytyy myöntää, 

 etta runsain kasvillisuus vapaassa vedessä on mahdollinen juuri 

 senkautta, etta kasvit siinä övat mahdollisimman pieniä. Yksi- 

 tyisten kasvien pieni koko tekee mahdolliseksi, etta auringou 

 valaisemissa vesikerroksissa jokaisessa vesipisarassa oleva ra- 

 vintoliuos voi joutua mahdollisimmassa määrässä käytetyksi 

 kasvinproduktsioonin hyväksi. Tietysti selitys tähän asianlai- 

 taan etta nim. kasvillisuus vapaassa vedessä esiintyy yksin- 

 omaan milcroshooppisten eli yksisoluisten kasvienjmuodossa, pe- 

 rustuu moneen muuhunkin seikkaan, mutta näissä eu voi tässä 

 viipyä. 



Maalla näemme kasvilliuuden runsauden vähenevän kuu- 

 masta vyöhykkeestä napaseutuihin päin. Mitä lajien moninai- 

 suuteen tulee niin planktonikin osottaa samankaltaisen suhteen, 

 se on lämpöisissä merissä rikkaampi eri lajeista kuin viileäm- 



') Norjalaincn eläintutkija G. O. Särs lausui jo v. 1879 tämän käsityk- 

 sen meren pinaassa olevan kasviston merkityksestä iiieren taloudelle. 



