N:o 23] Muutamia piirteitä nykyajaa planktontutkimuksesta. 21 



missa merissä. Planktonin Tcvantitatiivinen runscms lämpimissä 

 ja viileissä merissä sitävastoin, mikäli tannetaan, ei osota täl- 

 iaista suhdetta. Missa Henseniii kvantitatiivista metoodia on 

 käytetty, näyttää suhde pikemmin olevan päinvastainen. Natio- 

 nal-retkikiinta tapasi planktonista köyhimmän veden Sargasso- 

 meressä. 



Myöhemmät huomiot Hensenin planktonliippoa käyttäessä 

 Yälimeressä ja Tyynessä meressä viittaavat samaan suuntaan, 

 ainakaan ei voi täta nykyä väitfcää, ettei planktontuotanto vii- 

 ieämmässä meressä ainakin olisi yhtä runsas tai lähes yhtä 

 runsas kuin lämpimissä. Mikä ou syynä tähän ilmöön, joka 

 tykkönään. poikkeaa siitä mitä maalla näemme, jossa kasvilli- 

 sims vähenee päiväntasaajain seudiiista lauhkeampiia ilman- 

 aloihin päin ja tykkänään lakkaa napaseuduissa? 



Täta kysymystä on prof. Branät Kielissä viime vuosina 

 koettanut selvitellä. 



Sovelluttaen planktontnotantoon Liehig'm lain, jouka 

 mukaan kasvillisuuden rehevyys simntautuu lähinnä sen kas- 

 vien elämälle välttämättömän aineen mukaan, joka niillä on 

 vähinnä tarjona, Brandi olettaa, etta meren typpi-méiéirä. kas- 

 veille kelpaavien, veteen liuonneitten suolojen, nitraattien ja 

 nitriittien, muodossa on se tärkeä vaikutin, joka etupäässä 

 määrää planktonkasvillisuuden — samoin kuin on tunnettu 

 maakasvillisuudesta — runsauden maksimumin, Kasvien elä- 

 mälle välttämättömät typpiylidistykset syntyvät kuolleitten 

 ■elimistöjen mädäntyessä senkautta etta munavalkuaisyhdistyk- 

 ■set hajaantuvat vedeksi, hiilihapoksi ja ammoniakiksi. Tämän 

 mädäntymisen eli munavalkuaisyhdistysten hajottamisen aikaan- 

 saavat meressä samoin kuin maalla n. s. nitrifieeraavat haJc- 

 ieerit, jotka myös, edellyttäen etta tarpeellinen määrä happea 

 •on käytettävänä, hapettavat ammoniakin nitriiteiksi ja nitraa- 

 teiksi (salpeterihapokkeeksi ja salpeterihapoksi). Nitrobakterien 

 •osa meren taloudessa on senvaoksi katsottava erinomaisen tär- 

 keäksi. 



Tarkimmat nykyaikaan tehdyt kemialliset merivesianalyy- 

 sit osottavat nyt, etta meriveteen liuonneen ammoniakin, mutta 

 luultavasti myös nitriitin ja nitraatin runsaus, todennäköisesti 

 on viileämmissä merissä isompi, ainakin yhtä iso kuin lämpöi- 

 sissä. Todisteeksi tähän ja etenkin osotukseksi, miten äärettömän 



