26 K. 31. Levander. [XLVII 



seikkoja Suomen merivesien planktonista, jotka minusta övat 

 omiaan valaisemaan esillä olevan kysymyksen laatua. 



Kevättalvella jäänlähdön aikana alkaa säännöllisesti joka 

 vuosi planktonin laatu ja runsaus Suomenlahdessa ja Itämeren 

 pohjois-osassa huomattavasti muuttua. Kvalitatiivisesti ja kvan- 

 tatiivisesti köyhän talviplanktonin jälkeen esiintyy silloin piuta- 

 vedessä erinomaisen runsas ja karakteristinen planktontyyppi,. 

 jonka pääasiallisen joukon mudostavat eräät piilevälajit ja peri- 

 dineeit. Kehitys saavuttaa maksimuminsa toakokuussa. 



Tällainen runsas planktontuotanto keväällä huomataart 

 muissakin pohjoisissa vesissä ja selitetään nykyään siten, etta 

 talven kuluessa on veteen kerääntynyt orgaanisia aineita, jotka 

 keväällä, kun valaistus käy voimakkaammaksi, tekevät diato- 

 niaceeien ja peridineeien suuren lisääntymisen mahdolliseksi. 



KoJcoomuJcsensa puolesta tämä keväinen planktontyyppi 

 on nyt omituinen siinä, etta siinä esiintyy, kotimaisten muoto- 

 jen ohessa, joukko pohjoisia ja arJctisia meriplanktonkasveja. 

 Lisääntymisperioodinsa jälkeen ne häviävät kesäksi ja lopuksi 

 vuotta. 



Kysymme nyt, miten on selitettävä näiden arktisteii 

 planktonmuotojen esiintyminen Itämeren sisäosissa? 



Cleve^n teoriian mukaan asia on selitettävä niin etta nämä 

 arktiset muodot saapuvat alkuaan Itämeren salmiin veden 

 kanssa, joka Jäämerestä virtaa Atlantiin. Sellaista vetta tava- 

 taan ruotsalaisten hydrograafien mukaan säännöllisesti vielä 

 Skagerakissa, jonne sitä virtaa n. s. Norjan syvänteestä (Nor- 

 ska rännan) talvella ja keväällä ja on tavattavana läpi vuoden- 

 kin, pohjoisia eläinlajeja sisältävänä välikerroksena pintaveden 

 ja pohjaveden välillä. Voi niinmuodoin otaksua, etta sellaiset 

 arktiset kasviplanktonlajit, jotka voivat viihtyä Itämeren 

 vähäsuolaisessa vedessä, joutuessaan keväällä yhteyteen kylmän 

 Itämeren virran kanssa, voivat tässä löytää edullisia elämän- 

 edellytyksiä ja, lisääntyen nopeasti kevätauringon valossa, ne 

 leviävät muihinkin Itämeren osiin, Suomenlahteenkin saakka. 



Koetamme nyt sovittaa tämän selitystavan erääseen mää- 

 rättj^-yn, karakteristiseen ja runsaasti esiintyvään lajiin, esim. 

 Peridinium cafenatum-miaiseen. 



Tämä arktinen muoto, jonka ensikerran löysin helmikuussa 

 v. 1892 Helsingin luona ja v. 1894 tein tieteelle tunnetuksi. 



