442 О. В. Bøggild. 



for en Del optisk negative Fosforiter fra mange forskellige Forekomster, 

 der vistnok alle gaar ind under, hvad Lacroix kalder for Frankolit, 

 fundet en meget stærk Lysbrydning, nemlig lige fra 1,614 til 1,629; 

 den gennemsnitlige Værdi er 1,621. Hvad Dahlliten angaar, har jeg 

 for den norske fundet ш = 1,634, s = 1,627, altsaa Gennemsnittet 

 1,6305; for den grønlandske Dahllit er Værdierne, som ovenfor an- 

 givet, overordentlig varierende, nemlig fra 1,598 til 1,627; Gennem- 

 snittet er 1,616. De for hvert enkelt Mineral stærkt varierende Værdier 

 umuliggør næsten enhver Sammenligning, og nogen bestemt Forbindelse 

 mellem den kemiske Sammensætning og Lysbrydningen kan ikke paa- 

 peges. De, der i kemisk Henseende staar som Yderled, nemlig den 

 grønlandske Dahllit og Apatiten, udviser vel nok de største Modsæt- 

 ninger i Henseende til Lysbrydning; men det er jo i høj Grad paafal- 

 dende, at den norske Dahllit, hvis Sammensætning ikke afviger ret meget 

 fra den grønlandske, har en Lysbrydning, der staar ret nær ved Apatitens. 



Dobbeltbrydningen er hos Apatit 0,0032, varierende fra 0,001 til 

 0,005; hos Frankolit og Dahllit angives den af Lacroix til 0,0045; 

 men, som jeg ovenfor har nævnt, mener jeg, at dette Tal er for lille. 

 Frankoliten fra Tavistock har vel nok en meget ringe Dobbeltbryd- 

 ning, som jeg ved Kompensator har bestemt til 0,004; men for andre 

 Fosforitvarieteter har jeg fundet betydelig større Værdier, saaledes den 

 fra Amberg 0,0077, for den fra La Chapelle, Gard 0,0093 og for 

 den krystalliserende Staffelit fra Staffel 0,0064. Gennemsnittet kan 

 saaledes vistnok snarere sættes til 0,007. For den norske Dahllit har 

 jeg bestemt Dobbeltbrydningen til 0,0067, mens den grønlandske, som 

 ovenfor nævnt, giver ret varierende Værdier, nemlig fra 0,012 til 0,019; 

 Gennemsnittet er 0,016. En Sammenligning mellem disse Værdier vil 

 give et Resultat, der er analogt med det, vi kom til for Lysbrydningens 

 Vedkommende, nemlig at, mens Yderleddene viser en overordentlig 

 stor indbyrdes Forskel, lader Mellemleddene sig heller ikke her indordne 

 i nogen egenthg Række, idet den norske Dahllit atter her staar langt 

 nærmere ved Apatiten, end man skulde vente efter den kemiske Sam- 

 mensætning. 



Apatitens Vægtfylde angives af Seebach at variere fra 3,09 til 3,39, 

 men i de alier fleste Tilfælde at ligge imellem 3,14 og 3,22. Lacroix 

 angiver Vægtfylden af Frankolit til 3,09—3,13 og af Dahllit til 2,97— 

 3,05; den norske Dahllit har Vægtfylden 3,053, mens den grønlandske, 

 som ovenfor angivet, har 3,000 — 3,094. Som almindelig Regel viser 

 det sig, at Vægtfylden aftager fra Apatit til Dahllit; men paa Grund 

 af de indbyrdes stærkt varierende Værdier for hvert enkelt Minerals 

 Vedkommende lader Sammenligningen sig heller ikke her gennemføre 

 i det enkelte. 



Af ovenstaaende Betragtninger kan drages den almindelige Slut- 

 ning, at det for Tiden næppe er muligt at indordne de her behandlede 



