12 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
Rothii, Fucus evanescens, Phloeospora pumila, Pylaiella litoralis, 
Chetophora maritima, Enteromorpha compressa och minina f. gla- 
cialis, Rhizoclonium riparium och pachydermum, Urospora penicilli- 
formis, Calothriz scopulorum. De vanligaste af dessa voro: Rho- 
dochorton Rothii, Pylaiella Utoralis Enteromorpha compressa, och 
Rhizocloniwm ripariwm. Fucus evanescens är sällsyntare, Phelo- 
spora pumila, Urospora penicilliformis, Chetophora maritima och 
Calothrixz scopulorum äro anträffade endast på tvänne, Entero- 
morpha minima f. glacialis och Rhizoclonium pachydermum hvar- 
dera på ett ställe. Här liksom vid Spetsbergens kuster äro 
de litorala algerna småväxta. De särskilda individerna af 
Chetophora maritima kunna svårligen urskiljas med obeväp- 
nadt öga. Calothriz scopulorum och Urospora penicilliformis be- 
kläda i ett tunt lager de under ebben blottade stenarne. 
Rodochorton Rothii och Rhizocloniwm riparium äro sammanfi- 
tade till mattor af några millimeters tjocklek, Rhodochorton 
intermedium, Phleospora puwmila, Enteromorpha compressa och 
den litorala formen af Pylaiella litoralis äro äfven de lågväxta, 
några centimeter höga, och de former af Fucus evanescens, 
som vanligast anträffas inom litoralregionen, nå sällan mer 
än omkring 6 centimeters höjd.! I Kariska hafvet är en- 
dast på tvänne ställen antydan till en litoralvegetation iakt- 
tagen, nämligen vid Kjellmans öar, der, såsom förut angifvits, 
på strandklipporna växte små tofsar af Urospora penicilliformis, 
och i Aktiniaviken, hvarest det litorala bottenområdet flere- 
städes, men sparsamt var bevuxet med småväxt Enteromorpha 
compressa. Från Sibiriska och Amerikanska Ishafvet äro inga 
litorala alger kända. 
I Ishafvet är vegetationens hufvudmassa utbredd öfver 
den sublitorala regionen. Detta påstående har en något olika 
betydelse beträffande olika delar af Ishafvet. Allestädes är 
det visserligen detta bottenområde, som bär den kraftigaste, 
tätaste, till mängden största vegetationen, men i Norska polar- 
hafvet är den sublitorala vegetationen artfattigare, i öfriga de- 
lar af Isbafvet åter artrikare än växtligheten på någon af de 
öfriga bottenregionerna. 
Med nutidens metoder för hafsvegetationens undersökning 
möter det oöfverstigliga svårigheter att erhålla någon be- 
stämd och säker insigt om vegetationens beskaffenhet på den 
elitorala regionen. De få algindivid, som då och då med bot- 
tenskraporna upphämtats från öfver 20 famnars djup, räcka 
enligt min erfarenhet endast till att visa, att större alger verk- 
! Jfr Kjellman, Algenv. Murm. Meer,, sid. 58—59. 
