VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 13 
a 
ligen förekomma på denna del af bottnen. Om vegetationens 
individmängd och allmänna skaplynne i öfrigt gifva de ingen 
upplysning. Af de undersökningar, som utförts i Ishafvet, 
synes mig framgå, att öfver den allra största delen af den 
elitorala regionen algvegetation saknas, och att den vegetation, 
som här och der anträffas, är såväl art- som individfattig. 
Jag har mig icke bekant, att i Norska polarhafvet med sä- 
kerhet någon algart blifvit funnen på det elitorala botten- 
området. Vid Spetsbergens kust har jag påträffat en och an- 
nan, nämligen Delesseria simtosa, af hvilken under 1872—73 
års svenska expedition några få, men fullt friska individ upp- 
hämtades norr om Spetsbergen från 85 famnars djup, Ptilota 
pactinaata, i Smeerenberg bay vid Spetsbergens nordvestkust fun- 
nen på 150, norr om Spetsbergen på 30—100 famnars djup. Till 
samma betydliga djup nedgår här också Dichloria viridis. Vid 
Novaja Semljas vestkust äro följande arter kända från den elito- 
rala regionen: Polysiphonia arctica, Delesseria sinuosa, Euthora cri- 
stata och Dichloria viridis.! Såsom jag redan förut anfört, anträf- 
fades under Vega-färden på ett ställe i Kariska hafvet Phyllophora 
interrupta och Polysiphomia arctica på ett djup af 40 famnar. I 
Baffinsbay skall enligt uppgift af Dickie ett rätt stort an- 
tal arter hafva upphämtats från betydliga djup under en af 
de engelska Franklin-expeditionerna, nämligen: Polysiphonia 
nmigrescens, 40—50 fmnr ; Ptilota pectinata 30-—40; Dictyota fasciola(?) 
20—50; Agarum Turneri, 10—100; Laminaria saccharina (antag- 
ligen L.: cuwneifolia), 50—100; Laminaria (Tlea) fascia, 40—50; 
Chordaria flagellifornvis, 409—100; Dictyosiphon foeniculaceus, 50—70 ; 
Desmarestia aculeata, 30—100; Desmarestia (Dichloria) viridis, 
50—100; Chetopteris plumosa, 25—30; Ectocarpus (Pylaiella) lito- 
ralis, 50—100; Ectocarpus Landsburgii (Pylaiella varia?),50—100 ; 
Ectocarpus Durkeei? 10—980; Conferva spec. Youngeana? d. v. s. 
Urospora penicilliformis, 25—30 fammnar.? Tillförlitligheten af 
dessa uppgifter synes mig kunna på goda grunder sättas i 
tvifvel. 
Ofvan litoralregionens öfre gräns finnes här och der på 
ishafskusten laguner, hvilka stå i förbindelse med hafvet och 
hvilkas vatten derför äger en saltmängd, som gör det möjligt 
för hafsalger att trifyvas. Den vegetation de hysa är ofta myc- 
ket individrik, men alltid mycket enformig, bildad afen, stun- 
dom 2—3 arter Chlorophyllophyceer. 
! Jfr Kjellman, Algenyv. Murm. Meer., sid. 67. 
? Jfr Dickie, Algse Sutherl. I, sid. 140 —143. 
