18 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
domela Wycopodioides, f. tenwissima, den järate Fucus evanescens 
allmännaste arten, Almfeltia plicata, temligen ymmnig, Sarco- 
phyllis arctica, näst Rhodomela lycopodioides den vanligaste Flo- 
rideen, Antithamnion boreale, Alaria ovata, Laminaria ewneifolia, 
Chordaria flagelliformis,  Elachista fucicola, Chetopteris phumosa, 
alla sparsamma, Sphacelaria arctica, temligen allmän, Pylaiella 
litoralis, allmän. Af dessa uppgifter framgår, att vegetationen 
inom dessa vegetationsafdelningar utgöres till största delen af 
arter, hvilka vid Norges kust nu för tiden äro litorala eller 
bland de här litorala arterna hafva sina närmaste slägtingar. 
Utgår man, såsom mig synes nödvändigt, och hvartill jag fram- 
deles skall återkomma, från den förutsättningen, att under 
glaciaiperiodens tidigare skede hafsvegetationen vid Norges 
kust haft ett utseende och en sammansättning öfverensstäm- 
mande med den nutida spetsbergska, så har vid denna tid ej 
heller här en utpräglad Fucacé-formation förekommit. I den 
mån de fysiska förhållandena ändrade sig, kunde Fucaceer, 
Bhodymenia palmata, Rhodomela lycopodioides och andra nutida 
litoralformer gå upp på mindre djup, tilltaga i individrikedom, 
upptaga bland sig söderifrån kommande former och bilda mera 
tätt slutna afgränsade växtmassor, i få ord sluta sig tillsam- 
mans till den nutida Fucaeé-formationen. Under denna förut- 
sättning skulle man sålunda kunna uppfatta dessa af Fucus, 
Rhodymenia, Dictyosiphon och Rhodomela jämte deras följeslagare 
bildade vegetationsafdelningar i Ishafvets rent arktiska delar 
såsom ett slags litoral algformation under bildning, föregån- 
gare till den nutida Fucacé-formationen vid Norges kust. Den 
skulle kunna kallas en prelitoral-formation. 
Såsom redan anförts. är Laminarié-formationen den vege- 
tationsafdelning, som i hela Ishafvet är den mest utpräglade, 
den vidsträcktast utbredda och största rymden upptagande. 
I olika delar är dess sammansättning olika såväl hvad angår 
de förherskande arterna som de arter, hvilka bilda underve- 
getationen i dessa Ishafvets algskogar. Men ehuru Lamina- 
rieerna utgöra ett ganska betydligt antal arter, större än man 
hittills varit böjd att antaga, äro de dock hänförbara till samma 
växtform, hvarför det intryck, som denna vegetationsafdelning 
ser, allestädes blir i det stora hela det samma. Då skiftnin- 
gen i Laminarié-formationens sammansättning lemnar de bästa 
hållpunkterna vid urskiljandet och begränsningen af olika trän- 
gre florområden i Ishafvet, skall jag vid redogörelsen för dessa 
närmare ingå härpå. Kraftigast är denna formation utvecklad 
på fast berg- och grof steribotten. I Norska polarhafvet och i 
