VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 23 
rik och utpräglad skiftning i denna formations karakter icke 
framkallas. ; 
Icke blott i form, utan äfven i färg är Ishafsvegetationen 
i saknad af omvexling. Färgtonen är dyster, Laminarieernas 
mörkbruna färg är den bestämmande. De ljusare bruna ny- 
ancerna saknas nästan alldeles. De röda algerna göra sig föga 
gällande och deras röda går oftast i de allvarliga, mörka skift- 
ningarna. Chlorophyllophyceerna äro nästan fullständigt under- 
tryckta. De många variationer af grönt, från det saftigaste 
gräsgröna till det lättaste hvit- eller gulgröna, som ge åt be- 
tydliga delar af vegetationen i Atlanten så stor färgrikedom 
och lif, saknas hos Ishafsvegetationen. 
Denna bild gäller största delen af Ishafvet. I Norska polar- 
hafvet är vegetationens fysionomi mera vexlande till form och 
mera färgrik, hufvudsakligen i följd af dess kraftigt utbildade 
af Fucaceer, mera framträdande Florideer och gröna alger sam- 
mansatta litorala afdelning. Detsamma, fast i mindre grad, 
gäller vegetationen vid Grönlands vestkust, 1 Hvita hafvet och 
Murmanska hafvets vestligaste del. 
Vegetationens yppighet. Bland Ishafvets algarter är det ett 
ej obetydligt antal, som äro i hög grad yppigt utvecklade. Med 
hänvisande i öfrigt till den speciella delen, vill jag bland dessa 
här nämna följande: Lithothammion soriferum, L. glaciale och L. po- 
lymorphum, Odonthaliad entata, Polysiphonia arctica, Delesseria sinu- 
osa, Rhodymenia palmata, Hydrolapatluwm sangwineum, Sarcoplyllis 
arctica, Halosaccion ramentaceum, Phyllophora interrupta, Kally- 
menia rosacea, Ptilota plumosa och Pt. pectinata, Rhodochorton Rothi, 
Porplhyra laciniata, Diploderma amplissimum, åtskilliga Fucus-arter, 
Ilea fascia, Scytosiphon lomentarius, Desmarestia aculeata, Dichlo- 
ria viridis, Phloeospora tortilis, Dictyosiphon corymbosus, Cheeto- 
pteris plumosa, Sphacelaria arctica, Enteromorpha intestinalis, Diplo- 
nema percursum, Monostroma angicava, M. cylidraceum, M. fuscum och 
M. Blyttii, Spongomorpha spinescens och S. arcta, Cladophora gracilis, 
Rlvizoelonium rigidum, Chetomorpha melagonium och Ch. Wormski- 
oldii. Om alla dessa tror jag mig kunna påstå, att de i Is- 
hafvet uppnå en åtminstone lika stor yppighet som i Atlanten, 
då de här äro som frodigast, eller som deras närmaste slägtingar 
derstädes. Lithothamnmion glaciale t. ex. bildar, såsom sagdt, vid 
Spetsbergens kuster klotformiga massor af 15—20 ctmrs dia- 
meter; Odonthalia är i Murmanska hafvet större än vid Bohus- 
länska kusten; Delesseria sinuosa når i Grönlandshafvet ej säl- 
lan en längd af 30 och en bredd af 7 etmr; Sarcoplyllis arctica 
i Murmanska hafvet en längd af öfver en tredjedels meter och 
