28 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
trakter, jag undér Vegas färd norr om Asien anträffade. 
Med hänsyn till kustens fördelaktiga skepnad stå Norges och 
Grönlands kuster mycket framför de öfriga kuststräckorna vid 
Ishafvet. Här finnes det en rik skärgård och kusten är sön- 
derskuren af en talrik mängd större och mindre i olika rikt- 
ningar ingående fjordar. Vid Spetsbergen är skärgården ringa, 
fjordarne jämförelsevis få och alltför vida för att lemna något 
större skydd mot is. Ännu sämre ställer sig kusten af Södra 
Novaja Semlja och Wajgatsch, och utefter hela den långa Sibi- 
riska kuststräckan finnes att sluta af den under Vega-expe- 
ditionen vunna erfarenheten knappast något ställe med undantag 
af Dicksons hamn och Aktiniaviken, der ett större fartyg vid 
pålandsvind kan ligga tryggadt för sjögång och drifis. Ungefär 
hälften af den Amerikanska Ishafskusten synes vara mycket 
öppen. Att vid Grönlands vestkust en kraftigare och rikare 
algvegetation finnes på den litorala regionen och den sublito- 
rala regionens öfre del synes mig kunna och böra sättas i sam- 
band dermed, att kusten genom sin rikedom på öar och fjor- 
dar lemnar alger nödigt skydd mot påträngande ismassor. 
Ebb och flod. ”Tidvattensströmningarna kunna anses me- 
delbart bidraga till att algvegetationen på bottnens öfre del i 
större delen af Ishafvet är än fattig, än ingen, 1i det till följd af 
dem isen oupphörligt fullföljer sitt förstöringsarbete, hålles i 
beständig rörelse och derigenom att större delar af bottnen 
under vissa tider kunna nås och afnötas äfven af mera grund- 
gående is. Härtill kommer, att, då vid ebb den litorala regio- 
nen blottas, den algväxtlighet, som möjligen kan på detta om- 
råde finnas, blir åtminstone under vissa delar af året utsatt 
för förhållanden, som måste anses ogynsamma. Detta senare 
skall framdeles tagas i betraktande. Icke ens under vintern 
är den vid kusterna liggande isen i stillhet, ismassornas stor- 
lek må vara hurudan som helst. Under svenska öfvervin- 
trings-expeditionen vid Spetsbergens nordkust var hafvet utan- 
för Mosselbay täckt af flere mil breda såsom det tycktes hårdt 
sammanfrusna ismassor. Ett oupphörligt gnisslande ljud hördes 
från dessa, uppkommet genom den gnidning isblocken och isfla- 
ken under ständig höjning och sänkning och ringa fram och 
tillbaka skridande rörelse utöfvade på hvarandra. Men under 
dessa, låt också vara obetydliga, af ebb- och flodströmningarna 
framkallade rörelser utöfva ismassorna äfven på bottnen en 
beständig nötning. Under sommaren är den rörelse ebb och 
flod gifva åt isen stundom och särskildt i trånga sund och 
fjordar mycket häftig. Jag vill härvid bland en mängd bevis 
