VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 39 
träda. Detta kan inträffa om våren på de delar af Ishafsku- 
sten t. ex. vid BSpetsbergens vestkust, der vinterisen bryter 
tidigt upp, och på hösten, innan ny is bildat sig utmed stran- 
den och t. o. m. på högvintern, om, såsom det sannolikt ej 
sällan tid efter annan händer, ismassorna plötsligt draga sig 
från stränderna. Skildringen af svenska öfvervintrings-expe- 
ditionen på Spetsbergen 1872—73 visar, att vid Spetsbergens 
nordkust hafvet under vintern flere gånger var öppet intill 
kusten.! Under öfvervintringen med Vega bildade sig en och 
annan gång vida öppningar i hafvet, som möjligen i närheten 
af vår öfvervintringsplats sträckte sig till land. Af de der 
bosatta infödingarnas utsago syntes framgå, att hafvet någon 
gång under vintern öppnar sig för att åter tillfrysa. Den in- 
vändningen kan göras, att då hafvet vid kusten är öppet, luf- 
tens temperatur ej bör vara så låg, att den kan vara förderflig 
för alger. Detta är visserligen i allmänhet sant, men det bör 
märkas, att ingenstädes förekomma så tvära och starka tem- 
peraturkastningar, som i de arktiska trakterna. Bland många 
bevis härpå vill jag välja ett från Vega-färden. Under fe- 
bruari månad 1879 var luftens temperatur vid middagen den 
'6:te — 40?,4 C., vid samma tid på dagen två dagar senare + 07,1, 
den 12t:e — 2,0, men den 13:de — 24,9 och den 15:de — 29,0 
C. I Mosselbay tillfrös hafvet en gång under vintern vid en 
lufttemperatur af — 27”,6,? till hvilket låga gradtal den sänkt 
sig under loppet af några timmar. Det behöfver icke förut- 
sättas, synes mig, att verkan af en lägre temperaturgrad måste 
vara långvarig för att vara menlig. Liksom en skarp frost- 
natt är tillräcklig för att skada vegetationen på land, lika väl 
böra de extrema temperaturgraderna i polartrakterna kunna 
verka förödande, om deras verkan utsträckes under ett eller 
annat tidvattensskifte. 
Om luftens temperatur vid olika delar af Ishafskusten 
lemnar följande tabell upplysning. Ur denna kunna åtskilliga 
slutsatser rörande Ishafsalgernas biologiska förhållanden dra- 
gas, för hvilka jag framdeles skall redogöra. 
1 Se Nordenskiöld, Spetsb -Exp., 55—58. 
2 Nordenskiöld, anf. st. sid. 58 och Wijkander, Obs. Météor., sid. 20—21. 
