66 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
ning i Ishafvet mycket svår, för att icke säga omöjlig att för- 
klara. Efter stränderna kan den icke gerna tänkas hafva 
vandrat, och med strömmar kan den icke heller förmodas 
hafva blifvit förd. Längs Sibiriens kust går, såsom Vega- 
expeditionens undersökningar visat, strömmen från vester mot 
öster. Till Amerikanska Ishafvet skulle den möjligen kunna 
hafva blifvit förd genom den hit i en åtminstone svag gren 
utgående Kurosivo-strömmen, men det finnes icke någon ström, 
som från Amerikanska Ishafvet leder öfver till Spetsbergshafvet. 
Deremot gifves det en antaglig och temligen lätt förklaring, 
såsom jag framdeles skall angifva, till dess uppträdande i 
Ochotska hafvet under förutsättning att den haft sitt ursprung 
i Ishafvet. Det kan visserligen anmärkas häremot, att arten 
ej är känd hvarken från Sibiriska eller Amerikanska Ishafvet, 
men det kan också å andra sidan invändas, att Amerikanska Is- 
hafvet och äfven det Sibiriska äro föga kända i algologiskt hän- 
seende och att det derför är lätt möjligt, att arten verkligen 
finnes i dessa haf. Särskildt är detta sannolikt beträffande 
det Amerikanska Ishafvet, emedan i Baffinsbay finnes en med 
D. Berii mycket nära förvandt och från den mycket svagt 
differentierad art, D. corymbosa, som möjligen utgått ur D. Berti 
eller ur någon för dem båda gemensam stamform. För öfrigt 
finnes intet som hindrar, att detsamma gäller om Ishafvets 
alger, som på goda grunder kan antagas vara fallet med 
många af den arktiska florans fanerogamer, nämligen att de 
fordom haft en vidsträcktare utbredning i polartrakterna än nu. 
Hvad nu anförts om Delesseria Berii har äfven, om också 
med en eller annan modifikation, sin tillämpning på de öfriga 
nämnda arterna, hvilka finnas i Ishafvet och söder om detta 
endast i norra delen af Stilla oceanen, Med ledning af tabel- 
len öfver Ishafsalgernas utbredning och de mera enskilda upp- 
gifter, som lemnas i den speciella delen, är det lätt för hvar 
och en att öfvertyga sig härom. Jag torde derför ej behöfva 
eller böra ingå närmare på hvarje art. En af dem vill jag 
dock särskildt påpeka, nämligen Laminaria solidungula, en af 
Ishafvets mest egendomliga och mest karakteristiska algformer. 
Den är i Ishafvet känd nästan polen rundt: från Grönlands- 
hafvet, der den är allmänt utbredd längs hela vestra och 
norra Spetsbergskusten, och ej sällan har en så betydande 
storlek, att den är att räkna bland hafvets stoltaste arter; 
vidare från Murmanska hafvet, Kariska hafvet, Sibiriska Is-: 
hafvet ej långt från Beringssundets mynning, samt från Baf- 
finsbay vid Grönlands vestkust. Antagligen finnes den också 
