VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. | 
utrönandet af deras ursprung ej gifves. En art, Antithamnion 
floccosum, hvars atlantiska form är skild från Stillahafs-formen, 
skulle möjligen kunna arses utgången från den i Ishafvet all- 
mänt utbredda A. boreale. 1 Några arter, Polysiphonia parasitica, 
P. nigrescens och Plocamium coccineum, som äfven uppgifvas före- 
komma på södra halfklotet, hafva möjligen söder om Amerika 
öfvergått från det ena hafvet till det andra. Callithamnion ar- 
buscula, som för öfrigt i Stilla oceanen uppträder under en 
annan form än i Atlanten, har för närvarande en så inskränkt 
utbredning, att på grund af den ingenting kan sägas om dess 
ursprungliga hemland. Beträffande de få öfriga arterna anser 
jag mig icke för närvarande böra uttala någon förmodan. 
Det har sålunda visats, att Ishafsfloran är rik på endemiska 
arter, att flere arter, som i Ishafvet gå högt mot norden och 
här äro vidsträckt utbredda, hafva en ringa utbredning mot 
söder i Atlanten; att i norra delen af Stilla oceanen finnas en 
del arter, hvilka väl förekomma i Ishafvet och t. o. m. i dess 
norr om Atlanten liggande delar, men saknas 1 Atlantiska 
oceanen, och att bland det jämförelsevis mycket betydliga an- 
tal arter, Ishafsfloran har gemensamt med såväl norra At- 
lanten som norra delen af Stilla oceanen, en mycket stor pro- 
cent utgöres af arter, som förekomma i Ishafvet vid höga 
latituder, bland dem åtskilliga af Ishafvets mest karakteristiska 
former. Ur dessa sakförhållanden anser jag mig befogad att 
draga den slutsatsen, att floran 1 Ishafvets arktiska del är en 
gammal flora och att den haft sin utveckling i sjelfva Ishafvet. 
Men om så är, måste en förklaring sökas deraf, att flere 
Ishafsformer för närvarande finnas söder om Ishafvets gräns 
såväl i Atlanten som i norra delen af Stilla oceanen. Att vid 
Amerikas nordostkust åtskilliga Ishafsalger förekomma finner 
en lätt förklaring deri, att dessa nedförts af den kalla Labra- 
dor-strömmen, hvilken tillika gör de yttre förhållandena i myc- 
ket lika dem, under hvilken de lefva i Ishafvet. Men vid Euro- 
pas atlantiska kust går ingen ström ned från Ishafvet, utan i 
stället en ström upp i Ishafvet från Atlanten. Om också åt- 
skilliga Ishafsalgers förekomst vid denna kust skulle kunna 
förklaras dermed, att de vandrat söder ut efter kusten från 
Spetsbergshafvet och Murmanska hafvet utefter cisuralska 
Samojedlandet 0. s. v., kan dock denna förklaring icke lämpas 
på de arter, hvilka förekomma vid Island, vid Storbritanniens 
och norra Frankrikes kuster. Mellan norra Stilla oceanen 
1 Jfr denna art i den speciella delen. 
