bo 
72 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
och Ishafvet äro strömsättningarna gynnsamma för att tillföra 
Ishafvet arter, men: ej för att föra arter från Ishafvet till 
Stilla oceanen. Grunden till algernas nutida fördelning i 
verldshafven behöfver och bör lika litet som grunden till 
landtväxternas. utbredning sökas uteslutande i de förhållan- 
den, som för närvarande råda på jorden. Lika väl, som den 
nordiska fanerogamfloran innehåller åtskilliga element, hvilka 
äro lemningar från den tid, glacialformationen hade en större 
utsträckning mot söder än i våra dagar, lika väl kunna dessa 
i norra Atlanten och norra Stilla oceanen förekommande ark- 
tiska alger qvarhållit sig från de tider, då ett isfyldt haf om- 
gaf norra Europa och sträckte sig ned mot det nutida norra 
Frankrikes kust. Det finnes ingenting som hindrar att antaga, 
att detta ishaf hade en flora lik det nutida Ishafvets arktiska 
del. Då glacialformationen aftog i söder, invandrade i hafvet 
liksom på land sydliga växtformer och förträngde hufvud- 
massan af de glaciala. Några af dem förmådde dock att bestå 
i striden mot de nyinkomna och qvarhöllo sig och hafva 
sedan dess qvarhållit sig i sitt ursprungliga hemvist. Om, 
såsom jag förut sökt göra antagligt, fattigdomen för närvarande 
af alger i östra delen af det Kariska hafvet och det Sibiriska 
Ishafvet beror till väsentlig del på bottnens ogynsamma be- 
skaffenhet och vattnets ringa salthalt, så är det dock sanno- 
likt, att under den äldsta glacialtiden, då dessa haf sträckte 
sig längre mot söder än nu, kustens bygnad och vattnets 
beskaffenhet var fördelaktigare för alger och att derför dessa 
delar af Ishafvet icke voro så fattiga på dylika växter. ! Att 
åtskilliga arter såsom t. ex. Delesseria Berii, Rhodophyllis dicho- 
toma, Petrocelis Middendorffii, Ptilota pectinata äro gemensamma 
för Ochotska hafvet, Murmanska hafvet och Spetsbergshafvet, 
men saknas i hela den mellanliggande delen af Ishafvet, kan 
förklaras dermed, att dessa arter fordom funnos i denna hafs- 
del, men att de dukade under, då kusten framflyttades mot 
norr dels genom deltabildningar, dels derigenom att en land- 
höjning inträdde, hvarvid den af sandbäddar bildade hafs- 
bottnen höjdes, och då stora floder började aflemna allt större 
och större massor af sött vatten till hafvet. Om den växt, 
Halosaccion saccatum, som uppgifves förekomma i Hvita hafvet, 
verkligen är funnen derstädes, så torde äfven den. vara att 
räkna bland de arter, som fordom haft en större utbredning 
längs Sibiriens kust, ty om den icke är identisk med någon 
1 Jfr Nordenskiöld, Pröven, sid. 70—71. 
