VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 
grunddragen af Ishafsflorans utvecklingshistoria vara följande. 
Floran har haft sitt utvecklingscentrum i Ishafvet. Den hade 
under den tidigare glacialperioden ett större område än nu. 
Under senare tider har den rekryterats af sydligare arter. In- 
vandringen har i vissa delar af Ishafvet varit större än i andra, 
i en del, det norska polarhafvet, så stor, att floran här förlorat 
sin arktiska karakter, i andra delar åter betydligt mindre än 
man skulle kunnat vänta sig på grund af rådande, för en in- 
vandring från sydligare haf mycket gynsamma strömförhål- 
landen. 
Florområden i Ishafvet. 
I det föregående har jag sökt gifva stöd åt den åsigten, 
att vid Norges Ishafskust en stank förändring af Horan ägt 
rum, och att den här antagit en karakter olik den, som den 
fordom haft, och olik algflorans i det nutida glacialhafvet. Jag 
skall nu närmare ingå på detta ämne och med ledning af de 
undersökningar, som hittills skett, angifva, i hvilken grad flo- 
rans karakter vid Norges kust skiljer sig från florans i andra 
delar af Ishafvet. 
Familjetyperna äro 1 det allra närmaste desamma. Endast 
tre familjer äro representerade vid Norges kust, som sakna 
representanter i andra delar af Ishafvet, nämligen Champiacea 
Aglaozgomiacee och Derbesiacee. Antalet för den norska Ishafs- 
floran egendomliga slägten är större, nämligen 21 (1 Dessa 
äro ljdnde: 
Spermothamnion, 
Petrocelis, 
Plocamium, 
Chylocladia, 
Chondrus, 
Microcladia, 
Callithamnion, 
Bangia? 
Erythrotrichia, 
Himanthalia, 
Halidrys, 
Stilophora, 
Castagnea, 
Leathesia, 
Coilonema, 
Lithosiphon? 
