VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 109 
fullända sin utveckling under ett år, utan under två eller flere 
år med längre eller kortare afbrott. Något säkert bevis på, 
att det bland de arktiska algerna gifves ettåriga arter, före- 
ligger sålunda ännu icke. Att sådana gifvas vid Grönlands 
vestkust tror jag mig dock kunna antaga, på samma gång det 
synes mig sannolikt, att de först anförda Chlorophyllophyceerna 
också äro sådana. Såsom gällande i allmänhet om det ark- 
tiska florområdet torde i alla händelser kunna sägas, att inom 
detta algernas lifsvilkor äro sådana, att ettåriga alger icke 
kunna uthärda eller åtminstone icke kunna förekomma till 
större vare sig art- eller individmängd och att de fleråriga ar- 
terna i de allra flesta fall behöfva hela året för att medhinna 
sin för hvarje vegetationsperiod bestämda utveckling. 
Om också sålunda hos de arktiska algerna utvecklingen 
är utsträckt öfver hela året, så visar sig dock hos åtminstone 
vissa arter en viss periodicitet 1 lifsverksamheten. Det kan 
nämligen anses såsom mera allmänt gällande, att den mera 
rent vegetativa utbildningen är lifligare och mera energisk 
under den gynsamma årstiden, utvecklingen af propagativa 
organ deremot starkare och rikligare under senhösten, vin- 
tern och den första delen af våren. Jag måste dock vidhålla 
det påstående, jag en gång förut framstält, det nämligen att 
vid Spetsbergens kust under midvintern, då solen var lägst 
under horisonten och mörkret i följd häraf intensivt, en ut- 
bildning af vegetativa delar ägde rum i ganska stor måttstock. 
Sporer grodde och blefvo rätt långt utbildade groddplantor. 
Af åtskilliga arter t. ex. Delesseria sinuosa voro mot den mörka 
tidens slut unga plantor vanliga. Det kunde ej gerna betviflas, 
att dessa nått sin utveckling under vintermånaderna. Äldre 
plantor af samma art, liksom också af Halosaccion ramentaceum, 
Rhodymenia palmata, Phyllophora interrupta, Rhodomela lycopodioi- 
des, Sphacelaria arctica, Phloeospora tortilis sköto under vintern 
nya skott, hvilka voro stadda i tillväxt och vid den ljusa 
tidens inträde mer eller mindre långt utvecklade. Likvisst 
måste det inrymmas, att det var först med maj månads in- 
gång, som utbildningen af dylika organ med större kraft och 
större resultat vidtog. 
Deremot äro vintermånaderna den tid, då hos de arktiska 
algerna den reproduktiva funktionen når maximum af energi. 
Så var åtminstone fallet vid Spetsbergens nordkust, och jag 
tänker mig, att detta gäller äfven för andra delar af det ark- 
tiska området. 
Det må till en början anmärkas, att växtligheten i hafvet 
