112 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALG FLORA. 
afkastat en del af de sidorgan, som utbildats, hvilar under 
någon tid, för att sedan ånyo utveckla nya delar från de öfver- 
lefvande stam- och grenresterna. Denna olikhet i lefnadssätt 
medför en så betydande olikhet i den yttre formen, att man 
icke skulle tveka att betrakta Spetsbergsformen såsom artskild 
från den BSibiriska, om man icke genom att följa växten från 
breddgrad till breddgrad mot norden öfvertygat sig om orik- 
tigheten af en sådan uppfattning. Samma är förhållandet med 
den inom det arktiska området så vanliga Chetopteris plumosa. 
Vid Spetsbergens kuster lika väl som vid Sveriges vestra kust 
har den sin zoospor(gamet)bildningsperiod under vintern. 
Under” denna tid är växtens utseende på de båda ställena 
mycket olika. Vid Spetsbergen har den alla sina assimilerande 
yttre organ i behåll, d. v. s. liknar den bohuslänska sommar- 
formen, vid Bohuslän åter föregås utbildningen af de sidodelar, 
hvilka uppbära och närmast utveckla zoosporangierna (game- 
tangierna), af en långt drifven dekomposition af alla under 
vegetationsperioden utvecklade för assimilationsverksamhet 
mera särskildt afsedda organ, de kunna ju kallas blad. Detta 
kan och bör väl också fattas så, att denna växt i sitt ursprung- 
liga hemvist, Ishafvet, har behof af hela året och under denna 
tid af alla sina assimilerande organ för att fullända sin ut-. 
veckling, under det den vid bohuslänska kusten, der den kom- 
mit under gynsammare förhållanden, genom assimilations- 
arbete under endast en del af samma tid kan bilda den mängd 
af näringsämnen, som fordras icke blott för reproduktions- 
organens utveckling, utan också för att ersätta de assimilerande 
organ, den fälde, sedan de funktionerat den behöfliga tiden. 
De arktiska algerna äro från rent näringsfysiologisk syn- 
punkt i åtskilliga afseenden mycket lärorika. Vi äga i dem 
växter, hvilka under mycket långa tider kunna inneslutas i 
is och utsättas för höga köldgrader, utan att de derigenom 
dödas eller mista sin förmåga att med kraft återtaga sin ut- 
veckling, då de hämmande banden brustit. Men än mer, de 
visa, att växter kunna gro vid en temperatur af — 1? å —2? C. 
och, under det att temperaturen knappast någonsin höjer sig 
till fryspunkten, utan att de härigenom hämmas i sina lifs- 
yttringar, utveckla sig till storartade former och utbilda under 
hela året eller större delen af detta oändliga massor af repro- 
duktiva celler. Vi hafva sålunda i dessa alger växtformer, 
hvilkas optimum af temperatur kan sägas ligga omkring eller 
under 0? C. Den assimilationsenergi, som för denna kraftiga 
och rika utbildning erfordras, synes dessutom stå mycket illa 
