VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 113 
tillsamman med det ringa mått af ljus, dessa växter komma 
i åtnjutande af. Så vidt jag kan finna, kan dennäa omstän- 
dighet icke förklaras på annat sätt än genom att antaga, att 
de arktiska algerna i allmänhet äga lika obetydliga fordringar 
på ljus som på värme. 
Det faller sig visserligen, med nutida teorier om assimila- 
tionsprocessens väsen, svårt att antaga, att algerna vid 80:de 
breddgraden under vintertiden, då för det menskliga ögat nä- 
stan absolut mörker råder, skulle utan afbrott fortsätta sitt 
assimilationsarbete, men den kraftiga och rikliga utbildning 
af nya delar, som här bevisligen ägde rum under vintertiden, 
gör ett sådant antagande nästan nödvändigt. Man skulle i 
i annat fall förutsätta, att den betydliga mängd bildningsbar 
substans, som algerna förbrukade vid den storartade nybild- 
ningen af organ under den mörka tiden, vore reservynärings- 
ämnen samlade under den föregående ljusperioden. Att så 
icke var händelsen, kan jag icke med bestämdhet påstå. På 
det undersökningsmaterial, jag har tillgång till, kan ett så- 
dant påstående icke grundas. Åtskilliga Florideer ägde vis- 
serligen i sina celler vintertiden anmärkningsvärd stor mängd 
af fasta ämnen samlad. Hvarken hos Fucoideer och icke 
heller hos Chlorozoosporaceer iakttog jag sådana. Hos dem 
kunde dock reservnäring i löst form hafva förekommit. För 
att utröna detta saknade jag tjenliga hjelpmedel.!  Anta- 
ger man, att råmaterialet var samladt under den ljusa tiden, 
så innebär åter detta, att under denna tid beredningen af 
näringsämnen måste äga en utomordentlig omfattning, då icke 
blott allt det material, som omedelbart förbrukas, bildas, utan 
också ett så stort förråd samlas, som för nybildningen un- 
der vintern erfordras. Härvid måste det tagas i betrak- 
tande, att äfven under en betydlig del af den tid, som 
kallas för den ljusa, 1 följd af is och snömassor endast en 
ringa ljusmängd tillströmmar de på större djup växande 
arktiska algerna. Mig synes alltså, att man kan fastställa, 
att de arktiska hafsalgerna hafva, för att vara sjelfständigt 
assimilerande växter, ett ovanligt ringa behof af värme och 
ljus. 
! Det torde härvid böra anmärkas, att det var under en ofrivillig och 
oförutsedd öfvervintring vid Spetsbergens nordkust, jag gjorde de iaktta- 
gelser, till hvilka jag här hufvudsakligen refererar. 
Bå III. 3 
