116 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
nordlig art af slägtet. Då jag emellertid känner den endast 
ofullständigt och stora auktoriteter som Areschoug (J. G. 
Ag., Spec. Alg. 2, sid. 563) och Harvey (Phyc. Brit., tafl. 222) 
uppgifva, att OC. officinalis uppträder under en mängd olika 
former, är måhända den, som jag kallat f. robusta och icke 
funnit igenkänneligt beskrifven i literaturen, endast en form 
af den vanliga, nordiska Corallina-arten. Vid Sveriges kuster 
har jag icke sett den. 
Lefnadsförhållanden. Fäst på sten, klippor eller mera säl- 
lan på alger t. ex. Laminaria-arter förekommer arten mest i 
klipphålor inom litoralregionen eller vid nedre vattenmärket, 
stundom på 1—2, sällan flere, famnars djup. Den växer i all- 
mänhet spridd eller i små slutna grupper och föredrar skyd- 
dade ställen. Af formen gracilis har jag funnit exemplar med 
tetrasporangier i slutet af augusti. 
Utbredning. Den tillhör egentligen Ishafvets atlantiska 
florområde, men är också känd från Hvita hafvet och vestra 
delen af Murmanska hafvet. Dess nordligaste förekomstort 
är Gjesver nära Nordkap Lat. N. ungefär 71”. Sitt ma- 
ximum af individmängd når den i södra delen af Norska polar- 
hafvet. I TIl. Alg., sid. II, uppgifves arten såsom funnen vid 
Novaja Semlja af K. v. Baer. HSjelf såg jag denicke derstädes 
och då växten redan är sällsynt i Hvita hafvet och Gobi, som 
granskat de ryska arktiska algsamlingarna, icke omnämner 
den från ifrågavarande trakt, torde man kunna antaga, att 
denna uppgift tillkommit genom något misstag. Areschoug / 
anger (J. G. Ag., Spec. Alg. 2, sid. 563) helt allmänt arten 
såsom förekommande »ad oras maris glacialis cum lapponicas 
tum sibiricas.» Det sistnämnda området bör helt visst ute- 
slutas. Efter Sibiriens kust såg jag ej ett spår af den. Några 
säkra uppgifter om artens förekomst annorstädes i Ishafvet 
föreligga icke. 
Fyndorter : Norska polarhafvet: Nordlanden, f. typica, allmän 
och ymnig; Finmarken lokal och sparsam vid Öxfjord (f. robu- 
sta), Maasö och Gjesveer (f. Aexilis), Mageröns sydkust (f. typica). 
Hvita hafvet antagligen sällsynt och sparsam. 
Murmanska hafvet vid Cisuralska Samojedlandets kust (/f. 
Hexilis 2)" 
Gen. Lithothamnion Phil. 
Wiegm. Arch. 1, p. 387. 
1! För närmare kännedom om utbredningen hänvisas här liksom i det 
följande till de i synonymlistan under arten anförda författarnes arbeten. 
