VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 119 
sig från L. soriferum mihi genom sin starkt utbildade »solid, 
central stony mass», genom sina korta grenar, hvilka äro »re- 
markably truncated at the tips, which are moreover depres- 
sed in the centre». LIL. fasciculatum Areschoug (J. G. Ag. 
Spec. Alg., sid. 522), med hvilken Harvey's M. fasciculata ci- 
teras synonym, har visserligen åtskilligt, som påminner om 
min art, men skiljer sig från denna derigenom, att dess frons 
är »cirea lapillum plerumque undique effusa» och grenarna äro 
än enkla än grenade, mot spetsen förtjockade med tvärhuggna 
ändar. Hos L. soriferum äro äfven hos mycket unga exemplar 
de från centrum utgående axlarna grenade. L. fasciculatum 
Areschoug (Obs. Phyc. 3, sid. 5) har en utveckling och 
en grenbildning, som högst väsentligt afviker från den hos L. so- 
riferum och, så vidt jag kan finna, omfattar den såväl M. fasci- 
culata Harvey som den art, hvilken jag i det följande beskrif- 
ver under namn L. glaciale. LIL. fasciculatum Solms-Laubach 
(Corall. Monogr.), med hvilket namn författaren mycket tveksam 
betecknar en i Medelhafvet vid Neapel förekommande art, torde 
svårligen vara identisk med Harvey's M. fasciculata. I gren- 
bildning och sporangie-konceptaklernas form och anordning 
sluter den sig i sin högst utvecklade form till L. soriferum, 
men afviker från denna genom sin krustformigt på stenar ut- 
bredda underbål. Möjligt och antagligt synes det mig deremot 
vara, att det fragment från Island, som denne författare om- 
nämner, tillhör L. soriferum. 
Den i Bohuslän förekommande arten, som kallats L. fa- 
sciculatum, öfverensstämmer med M. fasciculata Harvey och L. 
fasciculatum Areschoug (J. G. Ag. Spec. Alg.) och är genom gre- 
narnas form tydligt skild från den här beskrifna växten. Pro- 
fessor J. E. Areschoug, Corallineernas kände monograf, har 
välvilligt låtit mig genomgå sina samlingar af dylika växter. 
I dessa har jag icke funnit någon art, hvilken L. soriferum 
kunde anses tillhöra. Det stod mig derför ingen annan ut- 
väg öppen än att beskrifva denna i södra delen af polarhafvet 
mycket ymniga art och gifva den: ett särskildt namn. 
Lefnadsförhållanden. Enpvligt min egen erfarenhet växer arten 
på sand- och grusbotten i skyddade vikar eller inomskärs, vanli- 
gen på 10—15 famnars djup. Död träffas den på större djup och 
det är förmodligen sådana exemplar, som Kleen upphemtat 
från den elitorala regionen. (Jfr Kleen, Nordl. Alg., sid. 11.) 
Den är sällskaplig, i stora massor betäckande bottnen öfver 
stora ytor och tjenar till fäste åt åtskilliga smärre alger så- 
som ÅAntithammier, Rhodophyllis dichotoma, Derbesia marina m. fl. 
