126 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
närmare undersökning fann jag dock, att Spetsbergs-formen 
icke kunde vara den engelska Melobesia calcarea, och då jag i 
följd häraf såg mig om efter någon känd art, med hvilken 
Ishafs-formen .kunde anses öfverensstämma, trodde jag, att den 
kunde räknas till L. fasciculatum, under hvilket namn jag upp- 
tog den i Spetsb. Thall. 1. Jag hade då haft föga tillfälle att 
sysselsätta mig med det vid denna tid ofullständigt kända 
Lithothamnion-slägtet, hvilket i samlingar är mycket svagt 
representeradt. Framförallt visste jag icke, i hvilken grad 
dessa former variera och hvilken betydelse kunde fästas vid 
olikheter i yttre form. Detta allt gjorde mig obenägen att 
uppställa Spetsbergs-växten såsom en särskild art. I en kort 
derpå offentliggjord afhandling upptog också Corallineernas 
monograf J. E. Areschoug växten under detta namn och 
detta förmådde mig att i mitt följande arbete öfver Mur- 
manska hafvets algvegetation icke frångå min förra upp- 
fattning. Sedan dess har jag haft tillfälle att mera och 
närmare studera såväl de arktiska som nordiska formerna af 
detta slägte och särskildt egnat den här ifrågavarande min 
uppmärksamhet. Jag har dervid funnit, att den öfverallt i 
polarhafvet blir sig lik och alldeles icke visar någon variation 
i riktning åt L. fasciculatum, från hvilken den vid första ögon- 
kastet är lätt att skilja redan på den yttre formen och med 
hvilken den dessutom i struktur visar genomgående och vä- 
sentliga olikheter. Den enda för mig kända art, till hvilken 
den visar större frändskap, är den i det följande beskrifna L. 
intermediuwm, som dock afviker rätt betydligt till yttre karak- 
terer och dessutom regelbundet bär fyrsporiga sporangier. 
Mig synes alltså denna växt vara en god art och jag har der- 
för ej tvekat att gifva den ett särskildt namn. Slägtet Litho- 
thamnion har hittills helst skjutits åt sidan i följd af de svå- 
righeter, som äro förknippade med formernas närmare under- 
sökning och karakterisering, hvarför helt säkert af dess tal- 
rika former endast några af de mest utmärkta hittills blifvit 
beskrifna och mnöjaktigt utredda. Sedan Solms-Laubach's 
förträffliga arbete (Corall. Monogr.) utkom och efter Hauck's 
omfattande undersökningar kunna Medelhafvets former anses 
till hufvudsaklig del utredda. Vid de nordiska arterna står 
ännu, derpå äger jag tydliga bevis, mycket åter att göra. 
Lefnadsförhållanden. Växten är en djupvattensform. Of- 
tast och i största mängden träffas den på 10—20 famnars djup. 
Bäst trifves'den på botten bildad af småsten, grus och snäckskal 
och finnes såväl på öppen kust, som i skyddade vikar. Den 
