VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 131 
makulbay vid Novaja Semljas vestkust, omkring 72” 30' N. Lat. 
Fyndorter: Norska polarhafvet: Tromsö amt vid Karlsö; Fin- 
marken vid Mageröns sydkust, öfverallt lokal och sparsam. 
Muwrmanska hafvet: Karmakulbay, sparsam och lokal. 
LITHOTHAMNION FOECUNDUM nob. 
L. fronde crustacea, initio arete adnata, demum soluta, circa 2 mm. 
crassa, in statu juvenili lzxevissima, nitida, etate provectiore conceptaculis spo- 
rangiferis inequali, dilute rosea, limbo albido, margine undulato-lobato, e 
cellulis majoribus constructa; conceptaculis sporangiferis immersis, tecto mar- 
gine elevato circumdato, demum innatis, depresso-globosis, numerosissimis; 
sporangiis quaternas sporas foventibus, 120—185 ,.«. longis, 45—65 '. crassis. 
Tab. 5, fig. 11—19. 
Syn. Lithothamnion polymorphum Kjellm. Kariska hafvets Algv. p.15. 
Artbeskrifning. Yttre form. Växten omsluter krustformigt 
stenar och andra hårda föremål och är i början tätt och fast 
tryckt till underlaget, men lossnar såsom äldre lätt från detta. 
Krustans form rättar sig efter underlagets och synes icke hafva 
som hos föregående art benägenhet att antaga cirkelform. De 
centrala delarna tilltaga hastigare och mera 1 tjocklek än de 
periferiska. Vid centrum blir krustan ända till omkring 2 mm. 
tjock. Nya krustor kunna utveckla sig ofvanpå andra, hvar- 
igenom krustkomplexer af flere mm. tjocklek bildas. I kanten 
är krustan grundt flikig med rundade lober. Ytans beskaf- 
fenhet bestämmes af underlagets; är detta jemnt, är också 
krustan såsom yngre slät och då också glänsande. Äldre kru- 
stor blifva alltid ojemna på ytan, småknottriga, hvilket dels 
beror på små främmande föremål, som öfverväxas, men i för- 
sta hand på konceptaklernas egendomliga form. Friska brott 
af äldre krustor äro rent hvita, af yngre hvita med en svag 
dragning åt rosenrödt, åtminstone utåt. Ytan är blekt rosen- 
röd, brämet hvitaktigt (fig. 11). 
Bålens bygnad. Ett basalt, koaxilt lager är nästan alltid 
tydligt och kraftigt utveckladt, med temligen starkt bågböjda 
antiklina cellrader, hvilkas celler äro omkring dubbelt så långa 
som tjocka (fig. 13, 14). Det öfre förtjockningslagrets celler, 
som på ett radialt snitt äro ordnade i tydliga, endast närmast 
medianen svagt böjda, i öfrigt räta rader, äro till formen qva- 
dratiska eller rektangulära med höjden störst, 7—9 pu. tjocka 
och ända till 15 pu. långa, med tjocka väggar och cellrum- 
mens hörn afrundade ffig. 15). Ytcellerna äro kantiga, 7—10 
p. i diameter, med mellanväggarna omkring 3 pu. tjocka (fig. 16). 
