VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN, 133 
och de periferiska delarna äro derför föga tunnare än de cen- 
trala. Såsom ung och steril synes krustan för det obeväpnade 
ögat fullkomligt slät, liksom slipad. Vid förstoring visar sig dock 
ytan ojemn genom mycket fina dels radiära dels koncentriska 
strimmor. Äldre exemplar med sporangiekonceptakler hafva 
ytan tätt beströdd med mycket små punktformiga, för det obe- 
väpnade ögat omärkbara fördjupningar, hvilkas botten koncep- 
taklernas tak bilda. På äldre, döda krustor äro dessa tak upp- 
lösta och i följd häraf blir ytan tydligt smågropig. Till färgen 
är den, såsom ung och lefvande, svagt vinröd och denna färg har 
också ytan af äldre, lefvande exemplar. TI brottet äro dock 
dessa kalkhvita med svag dragning åt. gult. Den unga väx- 
ten är tätt och fast tryckt till underlaget. Ofvanpå den unga, 
primära krustan bilda sig nya krustor, den ena ofvanpå den 
andra, så tätt slutande sig till hvarandra, att på ett snitt grän- 
sen dem emellan är mycket svår att upptäcka. Dessa krust- 
komplexer nå ofta en tjocklek af 2 cm. och lösa sig såsom 
äldre lätt från det föremål, andra Lithothamnier och stenar, 
öfver hvilket de utbredt sig (fig. 8). 
Bålens bygnad. Bålens undre, koaxila system är på ett 
radialsnitt knappt märkbart. Liksom det öfres gränslager har 
det en annan, svagt åt gult gående, färgton än den öfriga de- 
len af bålen. Det bildas af temligen långsträckta celler (fig. 
10). I bålens öfre förtjockningslager äro cellerna på radial- 
snittet anordnade i räta, mycket tydliga rader, qvadratiska 
eller rektangulära med största utsträckningen 1 bålens höjd- 
riktning, ej öfver 10 pu. långa och endast omkring 5 p. tjocka. 
Cellrummens hörn äro knappt afrundade (fig. 10, 11). Ytcel- 
lerna äro i tangential riktning isodiametriska med nästan cir- 
kelrunda cellrum. Deras diameter uppgår till 5 /., mellan väg- 
garnas tjocklek till knappt 2 pu. (fig. 12). 
Fortplantningsorgan. Sporangiekonceptaklerna äro alltid in- 
sänkta, aldrig framträdande öfver ytan. Utvändigt äro de 
endast att upptäcka på de små fördjupningar i krustans yta, 
som finnas öfver dem. De inväxa sedermera (fig. 9). De äro 
talrika, temligen små, af klotrund eller nedtryckt klotrund 
form. Takets väfnad synes lätt kunna upplösas; på döda 
individ är den förstörd, hvilket har till följd, att hos dessa 
bålen är beströdd med en mängd små, för blotta ögat synbara 
hålor. Exemplar med sporocarpier har jag icke sett, ej heller 
något med mogna sporangier. Jag känner derför intet om 
dessas form och storlek. 
Förhållande till andra arter. Bland de Lithothamnion-arter, 
