VEG A-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 135 
tillgång till originalexemplar omöjligt att afgöra, hvad en 
författare menat med en växt, som han kallat L. polymorphum. 
Exemplar af den för Amerikanska Ishafvet uppgifna så be- 
nämnda växten hafva icke stått mig till buds och det är der 
för med tvekan jag hänför den till den art, som jag här upp- 
fattar såsom L. polymorphum. Samma gäller också i viss mån 
om den af Croall i Florula Discoana under naran Melobesia 
polymorpha omnämnda Corallineen. Men då jag genom under- 
sökning af de från Grönlands vestkust af Th. M. Fries hem- 
bragta samlingarna af Corallineer kunnat öfvertyga mig om, 
att L. polymorpluwm verkligen finnes i Baffinsbay, är det väl 
möjligt, att Croalls bestämning är fullt riktig. Areschoug, 
anf. st., uppger, ehuru med reservation, L. polymorphum från 
Spetsbergen. Det kan visserligen hända, att den också före- 
kommer här. Då jag emellertid ej sjelf sett den här och den 
icke fans bland de stora samlingar af Lithothamnier, jag en 
gång hopbragte derstädes, och då dessutom L. glaciale i vissa 
utvecklingsstadier kan hafva mycken yttre likhet med £L. poly- 
morplum, anser jag mig tillsvidare berättigad att utesluta den 
från Spetsbergens flora. Den Lithothamnion polymorphum, som 
jag sjelf uppgifvit för Murmanska och Kariska hafven, tillhör, 
såsom jag redan förut angifvit, andra arter. 
Lefnadsförhållanden. Växten är egentligen en litoralalg, 
som mest håller sig i klipphålor i litoralregionens nedre del. 
Den går dock äfven ned i sublitoralregionen och träffas t. o. m. 
på så betydligt djup som 10—15 famnar. Den trifves så väl 
på-öppen som skyddad kust och är. sällskaplig, ehuru den i 
norden ej förekommer i några synnerligen stora individmas- 
sor på samma ställe. Jag känner från polarhafvet endast ste- 
rila exemplar. 
: Utbredning. Arten förekommer med säkerhet i polarhaf- 
vets såväl atlantiska som arktiska område, ehuru det är vida 
sträckor af detta senare, der den synes ersättas af andra arter. 
Sitt maximum af individmängd har den antagligen inom det 
atlantiska området. Hur långt mot norr den går i Baffinsbay 
är icke utredt. Dess hittills med säkerhet kända nordligaste 
fyndort är derför Gjesver, ungefär Lat. N. 71”. 
Fyndorter: Norska polarhafvet: allmän och temligen ymnig 
såväl i söder. vid Nordlanden som i norr inom Tromsö och 
Finmarkens åmt såsom vid staden Tromsö, vid Karlsö, Maasö, 
Gjesver, Mageröns sydkust (ipse), Ingö Honningsvaag och 
Berlevaag (F oslie). 
Sibiriska Ishafvet: Pitlekaj, sparsam, lokal, 
