140 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
8. laxa nob. 
f. fronde quam in priore laxius ramosa, axi principali et inferne et 
superne ramos longiores emittente, ramulis laxius dispositis. Tab. 9, fig. 1. 
7. tenera nob. 
f. fronde 25—30 cm. alta, tenera et flaccida, axi primario 5—6 cm. 
longo, residuis ramorum dejectorum et ramis brevibus, rigidis, cylindricis, 
basi plus minus attenuatis, adpressis, densissime vestito, ramosque emittente 
nonnullos longiores, flaccidos, systemata ramorum breviora, oblongo-lanceolata, 
laxe disposita et ramulos simplices pauciores apice et basi attenuatos ge- 
rentes. Tab. 9, fig. 2. 
Beskrifning. Formen Yr tenera blir nära fotslång, är slak och 
spenslig. Bålen äger en kort, vanligen 5—6 cm. lång hufvud- 
axel, som är tätt besatt med korta, 4—5 mm. långa, styfva, 
tilltryckta sidoaxlar, af hvilka några tydligen äro grenrester, 
andra deremot i sin tillväxt afstannade sidoaxlar eller blad. 
De senare hafva vanligen en cylindrisk eller nästan spollik 
form, enligt regeln afsmalnande fHågot mot basen. Från gren- 
resterna kunna nya sidoaxlar utvecklas. Från den korta 
hufvudaxeln, hvars längdtillväxt upphört, utgå dessutom en 
eller flere, men vanligen ett fåtal, långa, slaka, späda, till om- 
kretsen jemnbredt lancettlika, upprepadt racemösa grensystem, 
med tydlig hufvudaxel och korta knappt 2 cm. långa, glest 
sittande, till omkretsen aflångt lancettlika grensystem af an- 
dra ordningen, samt spridda, fåtaliga, enkla, ofta skärformigt 
böjda, mot basen och spetsen afsmalnande grenar. Hos andra 
exemplar utgå från bålens hufvudstam några få i spetsen 
upplösta grenar, liknande hufvudstammen. Det är i så fall 
dessa, som utsända de långa, slaka grensystemen. 
f. cladostephus J. G. Ag. (Kjellm.) 
Spetsb. Thall. 1, p. 8; Rhodomela cladostephus J. G. Ag. Spetsb. Alg. 
Till. p. 48. 
a, densa nob. 
Descr. Aphanarthron cladostephus J. G. Ag. Spetsb. Alg. Bidr. p. 8—9. 
Fig. 3 ? JRS ER Sn 
3. distans nob. 
f. quam prior laxius ramosa, ramulis longioribus, magis distantibus. 
f. setacea nob. 
f. fronde usque 15 em. alta, fusco-purpurea, siccata subfusca; axi pri- 
mario plus minus distincto, setaceo, ramos breves nonnullos, basi subattenu- 
atos, subfalcatos et longiores vel simplices vel apice parce vel decomposito 
subeorymbo-ramulosos ramulis longioribus emittente. Tab. 9, fig. 3. 
