VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 141 
Beskrifning. Så vidt denna växt är mig bekant, blir den 
icke öfver 15 cm. hög, oftast mindre, med en knappt mer än 
borsttjock hufvudaxel, till färgen mörkt rödbrun, vid torkning 
brunaktig med dragning åt svart, spröd, med de yngre gre- 
narna vid torkning plattade. Till omkretsen är den nära 
qvastlik. Hufvudaxeln, som utgår från en callus radicalis, är 
följbar än hela bålen igenom, än endast ett stycke uppåt, det 
senare i följd deraf, att något eller några grensystem ut- 
vecklas lika starkt som hufvudaxeln ofvan deras utgångs- 
punkt. Förgreningselementen äro t:0) korta, mer eller min- 
dre skärformigt böjda, mot basen och spetsen afsmalnande gre- 
nar; dessa äro fåtaliga; 2:0) enkla, ända till tumslånga, smalt 
spolformigt cylindriska grenar; 3:0) långa grensystem, hvilkas 
hufvudaxel oftast till större delen af sin längd är ogrenad 
och endast mot spetsen bär några korta, racemöst anordnade, 
enkla eller sparsamt greniga biaxlar och 4:0) långa rikgreniga, 
fastigiöst utbildade grensystem, sammansatta af elementen 2 
och 3. Dessa element äro mer eller mindre kombinerade till 
tätare eller glesare, fastigiöst utvecklade grensystem af högre 
ordning. Reproduktionsorgan äro okända, men det vill synas, 
som skulle axlarna af sista och näst sista ordningen nära sin 
spets bilda tetrasporangier. I struktur afviker denna form, 
åtminstone såsom äldre, föga från typisk Rh. lycopodioides. 
f. flagellaris nob. 
f. quam prior parcius ramosa, ramis longioribus. Tab. 10, fig. 1—2. 
- Beskrifning. Växten påminner mycket om föregående och 
står denna utan tvifvel nära. Den går mindre åt brunt än 
denna och bibehåller vid torkning sin röda färg. Förgrenings- 
typen är densamma som hos föregående, olikheten mellan dem 
framträder deri, att förgreningen hos f. flagellaris är mindre 
långt drifven än hos f£. setacea. Hvad, som mest bidrager till 
denna forms egendomliga utseende, är de långa grenarna af 
sista ordningen. I struktur sluter den sig nära andra former, 
särskildt dessa i yngre stadium (fig. 1—2). 
f. temwissima Rupr. (nob). 
Fuscaria tenuissima Rupr. Alg. Och. p. 221. 
au. prolifera nob. 
f. fronde prioris anni a ramis persistentibus prolifera. 
Descr. Fuscaria tenuissima Rupr. 1. c. 
Fig. be > > tab. 10. 
