VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 
149 
De hufvudformer, jag sökt urskilja, äro icke fristående utan 
sammanbindas genom mer eller mindre talrika mellanformer 
med hvarandra. Mest afvika från den typiska formen de båda, 
hvilka jag benämnt f. flagellaris och f. tenwissima B glacialis. Den 
förra af dessa har jag icke förut kunnat inrangera utan i min 
framställning af Spetsbergens hafsalger upptagit den såsom en 
alg incerte sedis; Jfr Kjellm. Spetsb. Thall. 1, sid. 33. Sedan 
jag efter denna tid lärt känna den form, hvilken jag ofvan 
kallat f. setacea och hvilken, såsom de meddelade figurerna ange, 
f. flagellaris utan tvifvel står nära, tvekar jag ej att anse den 
för en egendomligt utvecklad Fh. lycopodioides. "Ty att f. setacea 
tillhör Eh. lycopodioides” formserie, det visar en jemförelse mel- 
lan figurerna 1 och 3 på taflan 9. 
Rh. lycopodioides f. tenuwissima PB glacialis har jag förut hållit 
för en god art, men, sedan jag funnit dess underform prolifera, 
som går samman med Rh. lycopodioides $. typica BP laxa, kan jag 
icke längre vidhålla denna åsigt. Detären högarktisk form, af- 
passad för Ishafvets egendomliga fysiska förhållanden. Om f. 
cladostephus & densa har jag redan förut, Spetsb. Thall. 1, sid. 
3, uttalat min mening. Denna har jag icke fått skäl att från- 
gå. Men senare iakttagelser hafva öfvertygat mig, att den 
växt från Spetsbergen, hvilken jag en gång bestämde till Rh. 
Subfusca, måste anses vara en form af Eh. lycopodioides och att 
den ansluter sig till dess f. cladosteplus & densa, som « laxa 
af artens typiska form till underformen 8 compacta. 
Att dessa senare äro mycket nära beslägtade, lär ingen be- 
tvifta, som varit 1 tillfälle att se en större mängd exemplar af 
dem båda. Talrika mellanformer sammanbinda dem. En va- 
rietet af samma värde som dessa är säkerligen den prydliga 
underformen 7 tenera. Det är en Fh. lycopodioides f. typica, som 
vuxit i bräckt eller nästan sött vatten. 
Lefnadsförhållanden. Att en växt, som uppträder under så 
många skepnader, också i sitt lefnadssätt skall visa många 
olikheter är att a priori antaga. Så är också fallet, men märk- 
ligt är, att åtminstone en form, ehuru utsatt för mycket 
olikartade yttre förhållanden, dock i märkvärdig grad bibehål- 
ler sitt karakteristiska utseende. Jag har redan angifvit, att 
detta gäller om f. typica a congesta. Det gifves exemplar af 
denna vuxna inom den sublitorala regionen vid Novaja Seml- 
jas vestkust, som icke kunna skiljas från exemplar vuxna på 
de under ebb blottade klipporna vid Norges kust. Anmärk- 
ningsvärdt är också, att denna form och den denna myc- 
ket nära stående Eh. lycopodioides f. cladostephus a densa ofta 
