VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 151 
6—8 famnar, vidfäst mindre stenar, snäckskal eller större 
alger. Den är ej sällan sällskaplig och uppträder på mindre 
områden i mycket stora individmassor. Den trifves så väl på 
öppen som skyddad kust. Vid Spetsbergens nordkust träffas 
den hela vintern om och är under hela året stadd i utveck- 
ling, ehuru dock först i mars månad en kraftigare och lifli- 
gare bildning af nya vegetativa delar inträder. Vid Sibiriens 
nordostkust genomgår den en hviloperiod under någon del af 
året. Mot slutet af juni synes denna afbrytas här, hvilket 
jag sluter deraf, att en stor mängd exemplar, jag hade till- 
fälle att dagligen under tiden från 7—14 juli undersöka, 
alla hade de äldre öfvervintrande delarna klädda med nya 
i sin första utveckling varande grensystem. Vid hvilken 
tid hviloperioden börjar, känner jag icke. Vid midten af 
september tagna exemplar hade redan antagit vinterdrägt. 
Reproduktionsorgan, sporocarpier och tetrasporangier bär väx- 
ten vid Spetsbergen antagligen hela året. Jag har tagit 
exemplar med endera af dessa organ under alla årets må- 
nader med undantag af maj. Rikligast utbildas dylika under 
senare delen af juli, under augusti, november och början 
af december månader, ehuru äfven under januari månad ofta 
funnos exemplar med en riklig mängd sporocarpier eller tetra- 
sporangier. Vid Novaja Semljas vest- och ostkust har jag 
samlat exemplar med sporocarpier i slutet af juni och midten 
af augusti, rikligt tetrasporangiebärande exemplar i midten af 
juli. Några 1 östra delen af Sibiriska Ishafvet under förra 
hälften af juli månad tagna exemplar buro unga tetrasporan- 
gier på de från vinterplantans delar utskjutande nya gren- 
systemen. 
Utbredning. I den omfattning, arten här tagits, är den an- 
tagligen circumpolär. Från Amerikanska Ishafvet är den dock 
ännu icke känd. Dess nordligaste fyndort är Treurenbergbay 
vid Spetsbergens nordkust, 79? 56' N. Lat. Inom polarhaf- 
vets atlantiska område är den typiska formen den förher- 
skande, inom det arktiska området f. tenuwissima, hvilken är att 
anse för en af detta områdes mest karakteristiska alger. 
Fyndorter: Norska polarhafvet: Nordlanden, allmän och ym- 
nig (f. typica), Finmarken, allmän, men ofta mera sparsam 
såsom vid Maasö, Öxfjord, Talvik, på sina ställen ymnig t. ex. 
vid Gjesver och Mageröns sydkust (f. typica); vid Talvik före- 
kom också f. setacea. 
Grönlandshafvet : f. cladostephus, sparsam och lokal, f. tenu- 
issima, allmän och ymnig vid Spetsbergens nord- och vestkust, 
f. flagellaris, vid Treurenbergbay. 
