Oo 
VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. ki 
puncetatum och habituelt öfverensstämma med den växt, hvil- 
ken Kätzing (Tab. Phyc. 16 tafl. 35) afbildar under namn Ayg- 
laophyllwm delicatulum, som åter af J.G. Agardh (Epicr. sid. 448) 
drages under N. punctatum a ocellatum, har jag ansett mig 
kunna och böra benämna dem N. punctatum. 
Lefnadsförhållanden okända. 
Utbredning och fyndorter. Härom är endast kändt, hvad 
jag förut meddelat. 
Fam. Hildbrandtiacee Hauck. 
Meeresalg. p. 13. 
Gen. Hildbrandtia Nardo. 
Isis 1834, p. 675. 
HILDBRANDTIA RoseEa Kltz. 
Phyc. gener. p. 384. 
Descr. Hildbrandtia rosea J. G. Ag. Epicr. p. 379. 
Fig. > >> Kätz. Tab. Phyc: 19 t. 91. 
Exsicc. » > - Aresch. Alg. Scand. exsiec. N:o 159. 
Syn. Hildbrandtia rosea Gobi, Algenfl. Weiss. Meer. p. 23. 
t » >» - Kjellm. Spetsb. Thall. 1, p. 4; Algenv. Murm. 
Meer., pp: 8 
> 34: Kleen; Nordl: Ale; ps 12; 
Lefnadsförhållanden. Bekläder smärre stenar än ensam 
än tillsammans med andra alger, bland dessa ofta Lithoderma 
fatiscens. Vid Norges kust förekommer den inom litoralregio- 
nen, i andra delar af polarhafvet har jag träffat den inom 
det sublitorala området: på 5—10 famnars djup, oftast tillhö- 
rande Lithoderma-formationen. Den uppträder såväl på öppen 
som skyddad kust. Exemplar med sporer äro tagna i polar- 
hafvet i slutet af juni, vid Novaja Semljas vestkust, och i mid- 
ten af augusti, vid Finmarken. 
Utbredning. Finnes i polarhafvets såväl atlantiska som 
arktiska florområde, men har ringa utbredning inom det se- 
nare. Maximum af freqvens når den i Norska polarhafvets 
södra del. Dess nordligaste fyndort är nordvestkusten af Spets- 
bergen omkring Lat. N. 79? 45". 
Fyndorter : Norska polarhafvet: Nordlanden, allmän och ym- 
nig, Finnmarken vid Maasö, Gjesver och Talvik, temligen lokal 
och sparsam. 
Grönlandshafvet: Spetsbergens vestkust, lokal och sparsam. 
Hvita hafvet: sällsynt. (?) 
Murmanska hafvet: lokal och sparsam. 
