190 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
Anmärkning vid formbegränsningen och synonymiken. I det 
försök till gruppering af denna månggestaltade arts polar- 
hafsformer, som ofvan framstälts, bilda formerna tvänne 
serier. Den ena af dessa, omfattande f. typica och sarnienstis, 
utmärkes derigenom, att hufvudmassan af bålens biaxlar till- 
kommit genom upprepad subdichotomisk förgrening, den 
andra, inbegripande f. prolifera och f. angustifolia, deraf att alla 
eller hufvudmassan af biaxlarna äro s. k. prolifikationer. Den 
typiska formen är den, som i polarhafvets arktiska delar är 
den vanligaste. Den uppträder i synnerligen praktfulla, stora 
och högfärgade individ. Den är tvifvelsutan detta områdes 
största Floride. Mera sällan antar denna form det utseende, 
som taflan 217 i Harv. Phyc. Brit. anger, en form, hvilken 
Harvey benämner margimifera. Den diagnos, Harvey låter 
åtfölja - denna figur och som är lånad från Stackh. Ner. Brit. 
(sid. 54) träffar, såsom lätt inses, ingalunda in på den afbil- 
dade växten. Formerna sarniensis och prolifera äro stundom 
rätt svåra att skilja från hvarandra. Mig synes, att den form, 
hvilken Areschoug i sitt Skandinaviska exsiccatverk utdelat 
under namn f. sobolifera, står närmast f. sarniensis och särskildt 
Pp temwissima af denna. Jag har antagit, att Kuätzing med sin 
Spherococeus palmatus 7 prolifer menat den högnordiska, bred- 
båliga, högfärgade formen (a purpurea nob.). Något säkert stöd 
härför har jag dock icke. Nära denna står den växt, hvilken 
jag benämnt f. prolifera 8 pallida, som är allmän i Kattegatt 
och Skagerack och möjligen också finnes i södra delen af Norska 
polathafvet. Genora sin färgteckning är den dock så pass olika 
denna, att den förtjenar att uppmärksammas. En synnerligen 
vacker form, hvilken sammanbinder de båda formserierna med 
hvarandra, men dock sluter sig närmast f. prolifera, är f. angu- 
stifolia, en smalbålig, prolificerande form, som stundom når en 
half fots längd och genom upprepade prolifikationer ej sällan 
blir mycket grenig. Stundom är den mycket liten, 1—2 tum lång, 
med mycket små prolifikationer. Det är antagligen en dverg- 
form af denna eller af f. prolifera, som J.G. Agardh benämnt f. 
mierophylla i förteckningen på de algarter, som hemfördes af 
1868 års svenska expedition från Spetsbergen och af honom 
distribuerades. 
Lefnadsförhållanden. I Grönlandshafvet och östra Mur- 
manska hafvet är arten liksom vid Sveriges vestra kust subli- 
toral, i Norska polarhafvet litoral. Huru den härutinnan för- 
håller sig i andra delar af Ishafvet, känner jag icke. I de först- 
nämnda ishafsdelarna växer den på stenbotten på ett djup 
