228 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
Rupr., som sammanbindes genom mellanformer med A. phumida 
var. boreale, är tydligen mycket nära beslägtad med A. crucia- 
tum, så att man skulle med nästan lika stort skäl anse den 
för en form af denna som af A. phluwmula eller A. americanmwm. 
Härtill kan läggas, att afståndet mellan ÅA. Pylaisei, särskildt 
den vid Norges kust förekommande formen, och ÅA. floccosum 
icke är stort. På exemplar från Finmarken af A. Pylaisei 
har jag sett grensystem af sista ordningen här och der i bålen 
ersatta af enkla sylformiga grenar af det slag, som äro karak- 
teristiska för ÅA. floccosum, hvilket låter mig ana, att dessa 
begge såsom arter betraktade växter äro förbundna genom 
mellanformer. Reduceras sålunda A. americamumn, så torde 
reduktionen böra utsträckas till flere arter. För mig ställer 
sig slägtet Antithamnion såsom ett ungt slägte, stadt i art- 
bildning, inom hvilket en utpräglad artdifferentiering ännu 
icke kommit till stånd och mellanformerna ännu icke gått 
under. Vidhåller man den praxis, som beträffande dylika 
slägten, Salix, Rubus o. s. v., blifvit följd, den nämligen att 
såsom art betrakta hvarje form, som anträffats i större myc- 
kenhet på skilda ställen och är igenkännelig, så bör så väl 
den i polarbafvet allmänt utbredda Antithamnion plumula var. 
boreale Gobi, som också A. phumula, A. americanum, A. Pylaisei, 
A. floccosum och A. cruciatum betraktas såsom skilda arter. 
Det är denna uppfattning, som ledt mig, då jag ofvan fram- 
ställt polarhafsformen såsom en sjelfständig art: A. boreale 
Gobi. Deremot måste jag dels med Gobi betrakta Callitham- 
nion lapponicum Rupr., dels också OC. corallina Rupr. såsom 
former af denna art, ty dessa äro säkerligen icke så långt 
skilda från ÅA. boreale, som denna från A. phumula och andra 
Antithammier. A. boreale är skild från A. phumua genom olika 
förgrening, längre celler i bålens hufvudaxel och långgrenarne 
och genom oskaftade tetrasporangier. Af dess former sluter 
sig f. lapponica närmast denna art, derigenom att den har 
grenarne af sista och näst sista ordningen mera allmänt en- 
sidiga och kortgrensystemen utspärrade eller tillbakaböjda 
och sista ordningens grenar gröfre och styfvare. Artens huf- 
vudform enligt min mening har grenarne af sista och näst 
sista ordningen längre, smalare, sällan ensidiga, utan än mot- 
satta, än skiftevisa, eller somliga motsatta eller skiftevisa, 
andra ensidiga. Då de någon gång äro ensidiga, förekomma 
de såväl på sin resp. hufvudaxels in- som utsida. Denna form 
står mycket nära ÅA. americamwn, såsom Gobi riktigt angifvit. 
De förnämsta olikheterna dem emellan äro följande: A. ameri- 
