240 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
nig, Finmarken, temligen allmän och ymnig vid Maasö, Gjes- 
ver, Mageröns sydkust, Öxfjord och Talvik. 
Murmanska hafvet: Ryska Lappmarkskusten, antagligen tem- 
ligen allmän och ymnig. 
Baffinsbay: Grönlandskusten, enligt exemplar i Köpen- 
hamns musei herbarium. 
Vid Norges kust förekomma båda formerna; vid Ryska 
Lappmarkskusten är f. umbilicalis anmärkt, vid Grönlandskusten 
hufvudformen. 
PORPHYRA ABYSSICOLA nob. Md 
P. fronde elongato-obovata, late oblonga vel ovato-cordata, integra, 
parce at profunde undulata vel subplana, lubrica, chart&e arctissime adhe- 
rente, coccineo-violacea, dioica; organis fructificationis zonam marginalem 
” occupantibus. Tab. 17. fig. 4; tab. 18, fig. 10—11. 
Syn. Porphyra miniata J. G. Ag. Grönl. Alg. p. 111; fide spec. 
» 3 Gobi. Algenfl. Weiss. Meer. p. 51; fide syn. 
> > Kleen, Nordl. Alg. p. 23; fide spec. 
> » Nyl. et Seel. Herb. Fenn. p. 75. 
Artbeskrifning. Af denna art har äs sett endast ett fåtal 
exemplar, och endast två fullständiga. Den är vidfäst med 
en liten callus radicalis. Stipes saknas. De båda fullständiga 
exemplaren äro utdraget omvändt äggformiga, något sneda. 
Så vidt jag af de fragmentariska exemplaren kunnat se, är dock 
formen ofta en annan. Några af dessa synas hafva varit bredt 
aflånga, andra äggrunda med hjertlik bas. Det största exem- 
plar, jag granskat, var 15 cm. långt och 5 cm. bredt på det 
bredaste stället. Fragmenten synas också antyda en liten växt. 
Än är den nästan slät än sparsamt, men djupt veckad, Den 
är slemmigare än någon af slägtets öfriga arter och fäster vid 
konservering hårdt vid papper samt sammandrar sig vid tork- 
ning föga. Yngre exemplar hafva en temligen stark karmin- 
röd färg, med dragning åt violett. Vid tilltagande ålder blek- 
nar växten och antar en blek köttfärg med dragning åt gult 
(tafl. 17, fig. 4). 
Bålens nedre del bildas af klubblika celler. Dessas spet- 
sar inbäddade i slem bilda callus radicalis. I öfrigt samman- 
sättes bålen af celler, som i tvärsnitt äro rektangulära med 
cellrummens hörn temligen starkt afrundade. Sporocarpier 
och antheridier utbildas på olika exemplar och intaga vid bå- 
lens kant en oregelbunden zon, som har större bredd än hos 
P. laciniata. Sporocarpierna äro fåsporiga (tafl. 18, fig. 10 
och 11). ; 
