VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 247 
som äro af mindre fast konsistens, segmentspetsarne mera af- 
rundade och få eller inga cryptostomata. Till den närmar 
sig åter en egendomlig form, hvilken Kleen funnit växa i 
klipphålor i Nordlanden, f. abbreviata. Den har alla segment 
utom de yttersta reducerade till costor, segmenten korta, spar- 
samt och grundt sågade, med bugtiga kantlinier och talrika 
cryptostomata. Den är den minsta af alla formerna; blir an- 
tagligen endast 15—20 cm. hög. Största dimensionerna af alla 
når vid polarhafvets kuster den, som jag benämnt f. grandi- 
frons. I likhet med f. abbreviata har den endast segmenten 
af sista ordningarna vingade, dessas kantlinier bugtiga, seg- 
mentspetsarna afrundadt tvärhuggna och alla segmenten, sär- 
skildt de öfre, receptakelbärande, kortå, men den är skild ge- 
nom betydligare storlek och isynnerhet bredd samt derigenom 
att de öfre segmenten äro skarpt och djupt sågade. 
Lefnadsförhållanden. Arten är i Norska polarhafvet van- 
ligen litoral, förekommande (f. typica och f. angusta) i denna 
regions nedre del, eller (f. abbreviata) i klipphålor, som under 
ebb äro fylda med vatten. Stundom (f. grandifrons) går den 
ned till den sublitorala regionens öfre del. Vid Novaja Seml- 
jas kust och antagligen vid Spetsbergen (f. angusta och f. arc- 
tica) uppträder den på den sublitorala regionen såsom element i 
Lamvinarie-formationen. Den trifves både på öppen och skyd- 
dad kust; f. grandifrons föredrar skyddade lugnare ställen. 
Den typiska formen är sällskaplig, de öfriga växa spridt i få- 
taliga individ på samma ställe. Den typiska formen och f. 
grandifrons bära vid Norges nordkust receptakler från juli till 
början af oktober; f. angusta är funnen med dylika organ vid 
Nordlanden och Finmarken under juli och augusti, vid Novaja 
Semljas vestkust under juli och en form, som står f. arctica 
närmast, vid Novaja Semlja i slutet af juli. Af f. abbreviata 
har jag sett endast sterila exemplar. . 
Utbredning. Känd från polarhafvets både atlantiska och 
arktiska område. Inom det senare har den en inskränkt ut- 
bredning och är antagligen en dit invandrad form. Från Ka- 
riska hafvet, Sibiriska och Amerikanska Ishafvet är den icke 
känd. Om den förekommer i Baffinsbay, måste den här vara 
mycket lokal och sällsynt. Den enda uppgift om att den skulle 
växa här är lemnad af Lyngbye, som säger sig hafva sett 
exemplar härifrån i Fabricii och Giesekes herbarier. Under 
senare tiders talrika färder i dessa farvatten har den, så vidt 
jag kunnat finna, icke blifvit anträffad. Sitt freqvensmaximum 
