250 KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
digt öfverensstämmer med Grönlandsformen. Längre upp 
i bäckarna, der vattnet är föga bräckt, antar den ett afvikande 
utseende. Den blir förkrympt, 2—3 tum hög, med endast de 
nedre segmenten förlängda, de öfre deremot mycket korta, 
tätt gyttrade. Nästan hvarje segment af sista ordningen bär 
ett klotrundt receptakel, 2—3 mm. i diameter. 
Lefnadsförhållanden. Arten är i allmänhet litoral, åtminstone 
i Norska polarhafvet och de till detta närmast gränsande de- 
larna af Ishafvet. Formen vadorwn är dock en sublitoral växt, 
som föredrar skyddade ställen. De öfriga formerna finnas 
såväl på öppen som skyddad kust. Såsom redan angifvits, 
har jag funnit f. spherocarpa vid Finmarkskusten i bäckmyn- 
ningar. Åtskilliga af artens former växa sällskapligt i stora 
individmassor, kraftigt bidragande till vegetationens prägel på 
betydliga sträckor. Så är i synnerhet fallet med f. typica och 
f. turgida vid Norges nordkust. Alla de anförda formerna äro 
i Norska polarhafvet tagna med receptakler under sommaren, 
juni—augusti. Från Grönland har jag sett receptakelbärande 
exemplar, insamlade under juli månad. Gobi omnämner f. 
angustifrons från Hvita hafvet med receptakler. Förmodligen 
har den tagits under sommaren. 
Utbredning. I följd af förvexling af denna art och F. 
evanescens är det omöjligt att med ledning af den tillgängliga 
literaturen utreda artens utbredningsområde. Jag tror, att 
den icke växer i andra delar af polarhafvet än Norska polar- 
hafvet, vestra Murmanska hafvet, Hvita hafvet och Baffinsbay, 
och att all den F. vesiculosus, som uppgifvits från andra delar, 
antingen -är F. evanescens eller möjligen några exemplar af F. 
vesiculosus, som drifvit dit från sydligare trakter. Det senare 
torde vara fallet med de fragment af F. vesiculosus, om hvilka 
J. G. Agardh erhållit uppgift, att de samlats vid Spetsbergen. 
Jfr J. G. Ag. Grönl. Lam. och Fue. sid. 30. Sitt freqvensmaximum 
har arten säkert i Norska polarhafvet. Redan i Hvita hafvet 
är F. vesiculosus mindre ymnig än PF. evanescens; se Gobi anf. 
st. sid. 54. Huru långt arten går mot norden är ovisst. 
Fyndorter: Norska polarhafvet: Nordlanden, f. vadorum all- 
män, f. typica allmän, f. angustifrons sparsam, f. sperocarpa 
sparsam, Tromsö amt, f. typica allmän och ymnig vid Tromsö, 
Karlsö och Renö, Finmarken, f. typica allmän och ymmnig vid 
Maasö, Gjesveer, Mageröns sydkust, Öxfjord och Talvik, f. an- 
gustifrons lokal och sparsam vid Gjesveer, f. turgida lokal, men 
ymnig vid Maasö och Gjesver, f. spherocarpa sparsam vid 
Gjesvier. 
