VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 267 
åtminstone från Aalesund norrut, en annan Alaria, som med 
säkerhet är till arten skild från denna. Jag har en betydlig 
mängd exemplar af den, så väl unga, hvilka bära sina första 
sporophylla, som äldre med ärr efter affallna blad. De skiljas 
med lätthet från exemplar af ÅA. esculenta genom sin uppåt 
mot rhachis i tjocklek tilltagande stipes, hvars öfre del likaväl 
som rhachis är något plattad, i genomskärning bredt elliptisk, 
genom bredare och längre sporofyller, hvilka äro tydligt skaf- 
tade och oftast hafva de nedtill något förtjockade basaldelarna 
förenade af en tunn kant, vidare genom sin tydligt vågiga, 
äggrundt lancettlika lamina, hvars bas i synnerhet hos äldre 
exemplar är vida mera afrundad, stundom nästan hjertlik och 
alltid mindre nedlöpande än någonsin hos ÅA. esculenta, genom 
sin kosta, som är lägre än hos 4. esculenta och mindre skarpt 
afsatt mot laminan. Vid torkning antar växten en mörkare 
färg än den nämnda. Denna art anser jag vara identisk med 
A. Pylaii J. G. Ag. J. G. Agardhs beskrifning stämmer väl 
i allt väsentligt och jemförda med grönländska exemplar af 
A. Pylaii visa exemplar af den ifrågavarande växten från 
Norges kust inga genomgående, väsentliga olikheter. Ofta 
äro emellertid de norska exemplaren smalare och hafva mindre 
breda sporofyller än de grönländska. Emellertid finnes det 
vid Norges kust en litoral form af växten, som med hänsyn 
till laminans bredd i förhållande till längden liknar exemplar 
från Grönland och med hänsyn till sporofyllernas bredd 
öfverträffar dessa. Tillika bör det märkas, att äfven bland de 
exemplar från Grönland, hvilka J. G. Agardh utdelat under 
namn af A. Pylaii, åtskilliga hafva mera långsträckt lamina 
och smalare sporofyller och mellan dessa och den sublitorala 
formen från Norges nordvestkust kan jag ej finna några olik- 
heter. Hos alla unga exemplar af arten från norska kusten, 
som jag sett, är stipes mycket kort, på sin höjd 5 cm. lång. 
Några hafva den del af bålen, som ligger nedanför sporo- 
fyllerna, ända till 20 cm. lång, men det är alldeles tydligt, 
att detta icke är stipes i egentlig mening, utan stipes jämte 
rhachis, hvilken vid växtens tilltagande ålder förlänger sig, 
utvecklande nya sporofyller ofvan de gamla, hvilka affalla 
sedan de funktionerat. På ett af dessa äldre exemplar, hvars 
axeldel nedanför sporofyllsamlingen är 15 cm. lång, fin- 
nes på hvarje sida af axeldelen en kant, hvilken nedåt 
blir allt otydligare, men med säkerhet kan följas till 5 cm. 
från rhizinerna. Att dessa kanter beteckna den del, som en 
gång burit sporofyller, är påtagligt. Hela detta stycke af 
