268 z KJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
cauloiddelen, på hvilket dessa båda kanter finnas, är sålunda 
strängt taget att räkna till rhachis, icke till stipes, så att 
äfven hos dessa gamla exemplar med lång cauloiddel stipes i 
sjelfva verket är kort. Rhachisdelen är deremot lång, längre 
än hos ÅA. esculenta, till och med längre än hos f. mnusefolia, hos 
hvilken jag aldrig funnit någon taggig kant utan endast en 
kort rad i en fåra insänkta ärr efter affallna sporofyller. Till 
denna art snarare än till ÅA. esculenta f. musefolia synes mig 
Gunneri Fucus pinnatus vara att hänföra. Är på den cite- 
rade figuren proportionerna mellan laminans längd och bredd 
något så när riktigt iakttagna, så tror jag icke, att det är 
möjligt att hänföra en sådan Alaria till A. muscefolia. Med hän- 
syn till laminans form öfverensstämmer också den afbildade 
växten mer med A. Pylait än all A. esculenta, jag varit i till- 
fälle att se. Härtill kommer ännu en omständighet, som synes 
mig tala mycket starkt för identifieringen af Fucus pinnatus 
med A. Pylaii och icke med A. esculenta f. musefolia, nämligen 
formen på rhachis. Under antagande, att figuren är ritad 
efter ett torkadt exemplar, återger den ganska noga i denna 
del A. Pylaii, hos hvilken, såsom J. G. Agardh riktigt anger, 
»bases pinnarum quasi margine tenuiore conjunguntur», men 
alldeles icke A. esculenta f. musefolia, hos hvilken jag liksom 
J. G. Agardh alltid funnit sporofyllerna »quasi e canaliculo 
impresso egredientes (Jfr J. G. Ag. Grönl. Lam. och Fuc. sid. 25). 
Lefnadsförhållanden. Arten förekommer stundom i klipp- 
hålor inom litoralregionen och är då mer eller mindre för- 
krympt med mycket breda sporofyller. Vanligen uppträder 
den vid Norges kust på eller något nedanför ebbgränsen, 
mellan den litorala och sublitorala regionen. Den växer säll- 
skaplig liksom föregående, dock icke i synnerligen stora indi- 
vidmassor. Exemplar från Norges kust, tagna i juli och au- 
gusti, hafva mogna zoosporangier. De från Grönland af sven- 
ska expeditioner hemförda exemplaren, af hvilka flertalet, som 
jag sett, voro zoosporangiebärande, synas hafva varit insam- 
lade i juli, augusti och september månader. 
Utbredning. Känd från Norska polarhafvet och Baffinsbay. 
Hvar den når sitt maximum af freqvens, kan jag ej afgöra. 
Dess nordligaste, säkert kända fyndort är Maasö vid Norges 
nordkust, ungefär Lat. N. 71”. 
Fyndorter: Norska polarhafvet: Nordlanden enligt Kleen, 
Tromsö amt nära staden Tromsö, lokal, sparsam, Finmarken 
vid Maasö, lokal, men temligen ymnig. 
Baffinsbay: Grönlands vestkust vid Julianeshaab, Sukker- 
