VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 269 
toppen, Jakobshavn, Claushavn, antagligen temligen ymnig. 
(Jfr J. G. Ag., anf. st. sid. 20—21.) 
ALARIA MEMBRANACEA J. G. Ag. 
Grönl. Lam. och Fuc. p. 26. 
Descr. Alaria membranacea J. G. Ag. 1. ce. 
Syn. Alaria esculenta Dickie, Alg. Sutherl. 1, p. 140 (2). 
» Kleen, Nordl. Alg. p. 32; ex parte, fide syn. 
> Nyl. et Seel. Herb. Fenn. p. 7302). 
2 Post. ei Rupr. Ill. Alg. p. II. Cfr. Gobi,l. c. p. 78. 
museefolia Kjellm. Algenv. Murm. Meer. p. 35. 
>»  Pylaii J. G. Ag. Spetsb. Alg. Till. p. 28 et 30; Grönl. Alg. 
p. 110. Cfr. Grönl. Lam. och"Fuc. p. 24 et 26. 
Orgyia pinnata Gobi, Algenfl. Weiss. Meer. p. 77. 
r 
Anmärkning vid arten. Bland de samlingar af Alarior, som 
jag hemfört från Norges Finmarkskust, finnas åtskilliga unge 
exemplar, som mycket nära öfverensstämma med den växt 
från Grönland, hvilken J. G. Agardh utdelat under namn ÅA. 
membranacea. De tillhöra utan allt tvifvel en annan form- 
serie än ÅA. esculenta. Deremot stå de nära å ena sidan A. 
Pylaii, å andra ÅA. grandifolia. De skulle kunna anses bilda 
en mellanform mellan dessa begge arter eller utgöra en syd- 
ligare form af ÅA. grandifolia. Då emellertid växten i fråga 
uppträder nästan identiskt likadan på två så skilda ställen 
som Norges Finmarkskust och Grönlands vestkust, torde detta 
kunna anses utgöra ett skäl att betrakta den såsom en fixerad 
form och att upptaga den såsom sådan. under ett särskildt namn. 
Från södra delen af Norska polarhafvet har M. Foslie 
på min begäran gjort en större samling af Alarior. Han har god- 
hetsfullt tillsändt mig denna. Den innehöll utom en mängd 
ÅA. esculenta f. musefolia också ett betydligt antal individ af en 
annan ÄÅlaria, som, efter hvad jag kan finna, bör bestämmas 
till A. membramacea. Den går dock mycket åt A. Pylaii, men 
har längre och gröfre stipes än denna och i förhållande till 
bredden längre samt mycket tunnare lamina. En betydlig 
del, flere tum, af cauloiddelen är trind eller nästan trind. 
Denna del har likväl, att döma efter tydliga ärr, burit sporo- 
fyller, hvilka dock varit mycket få och suttit mycket glest. 
Den egentliga rachisdelen är sammantryckt, bär upptill sporo- 
fyller och nedåt tätt sittande ärr efter affallande dylika organ. 
Redan i Nordlanden är arten stor, ehuru den dock icke 
på långt när når Å. grandifolias dimensioner. I Finmarken 
kunde jag endast erhålla yngre exemplar, men dessa ge an- 
