VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN, 273 
delar af deras längd och omgifves på sidorna af en smal, fint 
vågig kant. Den zoosporangiebärande delen af en sporofyll 
är membranöst läderartad, den öfriga delen membranös (tafl. 21). 
Zoosporangierna äro cylindriskt spolformiga med trubbiga 
ändar, omkring 40 pu. långa och 10—12 p. i diameter. Beträffan- 
de de angifna måtten må dock märkas, att jag haft tillgång 
till endast ett ringa antal exemplar med fullt utvecklade zoo- 
sporangier (tafl. 25, fig. 17). : 
Parafyserna äro i optiskt längdsnitt utdraget viggelika, 
vid spetsen omkring 10 gp. i diameter. Den utåtvettande delen 
af membranen är tjock, starkt gelinerad (tafl. 25, fig. 18). 
Bålens struktur. "Till sin anatomiska bygnad visar denna 
art åtskilliga olikheter med ÅA. esculenta. I en tvär genom- 
skärning af stipes och nedre delen af rhachis är det centrala, 
fibrösa lagret hos A. esculenta lancettlikt eller skärformigt, 
deremot hos A. dolichorhaclhis mera tydligt jembredt. Det cell- 
lager, som omgifver detta, en med kollenkymet närmast be- 
slägtad väfnad, som i förening med det centrala lagret bildar 
det mekaniska systemet, har längre och vidare element hos 
A. dolichorhaclis än hos ÅA. esculenta. Den utanför liggande 
väfnaden visar hos den förra, men icke, så vidt jag kunnat 
finna, hos den senare, ett större eller mindre antal koncen- 
triska zoner. Den är derjemte af en lösare bygnad hos A. 
dolichorhachis än hos ÅA. esculenta och har en stor benägenhet 
att vid växtens torkning spricka i radial riktning. Ytterst 
bildas cauloiddelen hos ÅA. dolichorhachis af en väfnad, hvars 
celler äro 1 tvärsnitt rektangulära eller qvadratiska, ligga ord- 
nade i temligen regelbundna radiära rader och hafva tunna, 
bruna väggar. Denna väfnad, som jag aldrig funnit hos ÅA. 
esculenta, står säkerligen korkväfnaden närmast. Hos äldre 
exemplar uppnår detta väfnadslager en betydlig mäktighet, 
blir 150 pu. tjockt och derutöfver. I detta uppkomma här och 
der håligheter, hvilka vidga sig såväl i longitudinal som sär- 
skildt i radial riktning och öppna sig slutligen utåt. Under- 
stundom påminna de mycket om de hos arter af slägtet Lami- 
naria förekommande slemlakunerna. Ytan af cauloiddelen ända 
upp till rhachis är derför hos äldre exemplar af denna art 
enligt regeln sprickig och ojemn. 
Vid olika temligen långt åtskilda delar af Tschuktschlan- 
dets nordkust har jag samlat en talrik mängd exemplar i 
olika åldrar af den ÄAlaria, som jag nu beskrifvit. Den är utan 
tvifvel artskild från de i Atlantiska hafvet och i polarhafvet 
norr om Atlanten förekommande Alaria-arterna. Vid första på- 
Ba III. 18 
