VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 2TT 
Fyndort: Irkajpi vid Tschuktschlandets nordkust. 
ALARIA ELLIPTICA nob. 
ÅA. stipite brevissimo, tereti; rhachide compressa, apicem versus incras- 
sata; lamina elliptica, basi distincte decurrente, usque 40 cm. lata, fere pa- 
pyracea, undulata; costa elevata, in sectione transversali elliptica; sporo- 
phyllis lanceolato-spathulatis, infra apicem rotundatum 2—3,5 cm. latis, pa- 
pyraceis, parte sorifera submembranaceis, margine crispatis; soro dimidiam, 
partem occupante; Tab. 23 et 25 fig. 25, 26. 
Anmärkning vid arten. Från tvänne ställen vid Sibiriens 
nordkust har jag ett rätt betydligt antal så väl yngre som äldre, 
ehuru icke några mycket gamla, exemplar af den Alaria, hvars 
diagnos jag ofvan gifvit. Den liknar de båda föregående med 
hänsyn till cauloiddelen och kostan, men afviker från dem 
båda genom laminans form. Då samma form konstant åter- 
kommer hos äldre och yngre exemplar, har jag ansett mig 
böra uppfatta växten såsom en från dessa skild art. Laminan 
är betydligt bredare i förhållande till längden än hos någon 
af de föregående arterna och är, som det vill synas, alltid myc- 
ket tunn. Redan hos exemplar, hvilka icke äro mer än 30 
cm. långa, är bredden på det bredaste stället, strax under la- 
minans midt, 10 cm. Ett ofullständigt individ i mina sam- 
lingar har en papperstunn, vid basen tydligt vinklig, 40 cm. 
bred lamina. Ungefärliga maximum af längden hos rhachis 
känner jag icke, emedan jag icke påträffat något äldre individ 
med cauloiddelen hel. Kostan är något mindre upphöjd än 
hos "föregående, men för öfrigt af samma form, ehuru oftare 
plankonvex. Sporofyllerna äro temligen talrika; jag har 
funnit ända till 20 stycken hos samma exemplar på en gång 
utvecklade. De sitta tätt, dock ej så knippade som hos A. 
dolichorhachis, och äro bredare äh hos denna art och hos 4. 
oblonga. Flertalet af de insamlade exemplaren var sterilt. 
Hos några buro sporofyllerna utvecklade sori, hvilka intogo 
knapt mer än nedre hälften af sporofyllerna. Deras sterila 
del är mycket tunn, vågig; den zoosporangiebärande delen är 
äfven den jemförelsevis tunn, nästan membranös. Zoosporan- 
gier och parafyser hafva samma form och storlek som hos de 
båda föregående arterna. Zoosporangiernas längd är 50—175 p., 
deras tjocklek 10—55 pu. 
Lefnadssätt. Arten är sublitoral, växande sällskaplig på 
2—3 famnars djup på stenbotten på öppen kust. I juli månad 
bär den sparsamt zoosporangier vid Tschuktschlandets nord- 
kust. 
