VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 281 
yngre eller äldre exemplar, kunna de nämnda rörformiga cel- 
lerna ej upptäckas. Närmare undersökning visar visserligen, 
att de finnas och hafva samma plats som hos föregående art, 
men de äro alltid tunnväggiga. I väggarnas tjocklek skilja 
de sig icke från de parenkymeeller, som gränsa till dem (tafl. 
25, fig. 5). Med hänsyn till eryptostomata visar arten Ph. 
dermatodea betydande olikheter. De äro än temligen talrika 
hos äldre, fåtaliga hos yngre exemplar, än såväl hos yngre 
som äldre individ mycket sällsynta eller nästan inga. Det 
förra har jag funnit såsom regel hos exemplar från Norges 
nordkust, det senare hos exemplar från andra delar af polar- 
hafvet. Deras form och bygnad är noggrant. angifven af J. 
E. Areschoug, Obs. Phyc. 3, sid. 12." 
Lefnadsförhållanden. Inom det egentliga Ishafvet uppträder 
denna art tillsamman med andra Laminarieer och anträffas här 
oftast på 2—10 famnars djup på berg- och stenbotten. Vid 
Norges kust tillhör den icke den egentliga Laminarie-formatio- 
nen, utan går djupare ned än denna, ända till 20 famnars djup. 
Vanligast är den här emellertid i grunda, temligen öppna 
vikar på grusbotten på 4—5 famnars djup. Vid Spetsbergens 
nordkust voro unga exemplar vanliga under vintern, dock 
saknades icke heller under denna tid äldre individ. Deremot 
är af den andra arten, Ph. lorea, unga exemplar vanligast under 
sommaren. Vid Norges kust äro äldre och yngre individ 
ungefär lika talrika under sommaren, juli och augusti. Vid 
Spetsbergen har jag träffat exemplar med zoosporangier under 
juli och augusti, vid Novaja Semlja under juli, vid Norges 
nordkust under senare delen af augusti och början af septem- 
ber. Dock synes den egentliga zoosporbildningstiden vid den 
senare kuststräckan infalla något senare, mot slutet af sep- 
tember eller början af oktober. 
Utbredning. Arten är känd från de delar af polarhafvet, 
som utbreda sig norr om Atlanten. Sitt maximum af freqvens 
synes den hafva vid Norges nordkust, ehuru den icke ens här 
uppträder i individmassor, som på något sätt äro jemförliga 
med andra Lammarieers. 
Fyndorter : Norska polarhafvet: Finmarken vid Maasö, Gjes- 
ver, Mageröns sydkust, Öxfjord och Talvik, vanligen lokal 
och temligen sparsam; vid Maasö temligen ymnig. 
Grönlandshafvet: Beeren Eiland, lokal och sparsam vid 
Spetsbergens nord- och vestkust. 
Hvita hafvet: Enligt Gobi är det antagligen denna art, som 
af K. v. Baer tagits vid Tri-Ostrowa. 
