VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 297 
ansett riktigast att betrakta de förekommande olikheterna 'så- 
som form- och ej såsom artskilnader. 
Ett närmare angifvande af dessa olikheter torde här vara 
på sin plats. 
Rhizinerna utgå i basifugala, alternerande, temligen regel- 
bundna kransar. De äro än långa och fina, än korta och 
grofva. 
Stipes är alltid slät, böjlig. torkad svart eller svartbrun, 
aldrig märkbart tjockare vid basen än vid spetsen. Än är 
den nästan jemntjock och i så fall nästan trind, än tjockare 
vid spetsen och då upptill mer eller mindre starkt samman- 
tryckt, efter sin längsta diameter ända till 2,5 cm. i genom- 
skärning. Den är än kort, omkring tumslång, än längre, hos 
större exemplar uppnående en längd af 2—3 fot. 
Laminan är af två skilda formtyper. Antingen är den 
till omkretsen 'njurlik, klufven ända till basen i starkt från- 
stående flikar, som stundom äro mycket talrika, upprepadt 
flikiga och 1—2 cm. breda, stundom färre, 3—4 cm. breda; 
eller ock är den bredt aflång och i detta fall än odelad, lik- 
nande laminan hos L. digitata f. integrifolia, än klufven i ett 
mindre antal breda, samstående flikar, hvilka äro åtskilda ända 
till laminans bas. Begge dessa lamina-former kunna vara kom- 
binerade med kort, nästan trind, eller lång, mer eller mindre 
plattad stipes. Med hänsyn till struktur visar laminan nä- 
stan ingen, stipes något större vexling, särskildt beträffande 
slemlakunerna. Dessa äro nämligen hos vissa exemplar myc- 
ket talrika, på tvärsnittet bildande en tät, regelbunden krets 
strax under kortikallagret, hos andra individ åter färre och 
på samma gång större, mindre regelbundet anordnade och be- 
lägna något djupare in i stipes” mellanlager. 
Sorus utbildas vid laminans bas, der den utgör ett samman- 
hängande bälte, som sträcker sig fullständigt eller i det allra 
närmaste ned till laminans nedre kant. Hos exemplar, stadda 
i lamina-skifte, har jag sett sorus utbredd bandlikt i öfver- 
gångszonen mellan den gamla och den nya laminan. 
Lefnadsförhållanden. Förekommer sublitoralt, tillsammans 
med andra Laminarieer på berg- och stenbotten, på 5—15 fam- 
nars djup. Den växer både på öppen oeh skyddad kust. Exem- 
plar stadda i lamina-skifte har jag samlat vid Spetsbergen 
i juli och september, exemplar med zoosporangier 1i juli (f. 
reniformis) och slutet af augusti samt under september och 
december månader (f. oblonga). Under vintern fann jag vid 
Spetsbergens nordkust en Laminaria af digitata-gruppen för- 
