302 BEJELLMAN, NORRA ISHAFVETS ALGFLORA. 
Arten är, såsom redan nämnts, skarpt skild från L. Clustoni 
och öfriga förut anförda Laminaria-arter af digitata-gruppen. 
I afseende på slemlakunerna må anmärkas, att dessas mängd 
och storlek är underkastad rätt betydlig vexling. I allmänhet 
äro de mindre och fåtaligare på exemplar från högre än från 
lägre breddgrader. På exemplar från Spetsbergen äro de stun- 
dom ytterst få och mycket svåra att skilja från de tillgrän- 
sande cellerna, på exemplar från Norges nordkust åter ej säl- 
lan mycket talrika och stundom mycket stora i förhållande till 
storleken af mellanlagrets celler. I så fall ligga de än när- 
mare kortikallagret, än längre in i mellanlagret och äro i 
senare fallet ofta till stor del af sin omkrets omgifna af celler, 
hvilka till storlek och form afvika från de öfriga cellerna ila- 
minans mellanlager. 
Lefnadsförhållanden. Arten är i allmänhet i polarhafvet 
sublitoral, men stiger i Norska polarhafvet äfven upp i den 
litorala regionen, då växande i klipphålor. I större ymnighet 
och fullt utvecklad träffas den dock först vid eller strax un- 
der ebblinien och går härifrån ned till omkring 10 famnars 
djup. I största och tätast slutna individmassan finnes den 
dock på den sublitorala regionens öfre del. T det egentliga 
Ishafvet tillhör den det sublitorala områdets mellersta och 
nedre del och går aldrig upp till ebbgränsen. 
Sin kraftigaste utbildning når den på fast bergbotten, men 
förekommer också på småstensbotten. Enligt Foslie trifves 
den på botten med stark lutning och der kolonier af Mytilus 
edulis finnas. Arten är sällskaplig och träffas såväl på öppen 
som skyddad kust, t. o. m. i det inre af djupa fjordar. Vid 
Spetsbergen bär den zoosporangier med säkerhet under som- 
marmånaderna (Jfr J. G. Ag. Spetsb. Alg. Till. sid. 30, under L. 
migripes). Huruvida den utbildar dylika organ äfven under 
vintertiden, kan jag ej afgöra, emedan jag i mina antecknin- 
gar sammanblandat denna art med L. nigripes. Vid Finmar- 
ken och Novaja Semlja har jag funnit endast sterila exem- 
plar. 
Utbredning. I polarhafvet synes arten vara inskränkt till 
den atlantiska provinsen och spetsbergsprovinsen. I östra 
delen af Kariska hafvet och i Sibiriska Ishafvet såg jag den 
ingenstädes. Från Amerikanska Ishafvet är den icke uppgif- 
ven och uppgifterna om dess förekomst i Baffinsbay äro osäkra; 
(Jfr J. G. Ag. Grönl. Lam. och Fuc. sid. 11 och 18). Sitt maxi- 
mum af freqvens når den vid Norges nordkust. Dess nord- 
ligaste fyndort är Spetsbergens Nordkap, Lat. N. 80? 31". 
