VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 233 
ten. Den är ymnigast och rikligast utvecklad i Norska polar- 
hafvet. Dess nordligaste fyndort är Mosselbay vid Spetsbergens 
nordkust, Lat. N. 79? 53". 
Fyndorter: Norska polarhafvet: Nordlanden, allmän och 
ymnig, Finmarken, Gjesveer (f. fragilis), ymnig, Magerösundet 
och Öxfjord (f. typica), allmän och ymnig. 
Grönlandshafvet : lokal och sparsam vid Spetsbergens nord- 
vest- och nordkust. 
Murmanska hafvet: Ryska Lappmarkens och Samojedlan- 
dets kust, temligen allmän, men ej ymnig vid vestkusten af 
Novaja Semlja. 
Hvita hafvet: antagligen allmän och ymnig (Jfr Gobi anf. 
st: sid. 11)y. 
Baffinsbay: Grönlands vestkust vid Lichtenau. 
DictYosiIPHON FoENICULACEUS (Huds.) Grev. 
Alg. Brit. p. 56. Conferva foeniculacea Huds. F1. Angl. p. 164. 
f. typica. 
Descr. FuCiygÄiphen foeniculaceus Aresch. Obs. Phyc. 3, a 30. 
Fig. , 2 2 Phyc. Scand. t. 
Ezxsicc. » , a Alg. Scand. exsicc. N:o 103 et 319. 
f. flaccida Aresch. 
Subspec. Dictyosiphon flaccidus Aresch. Bot. Not. 1873, p. 169. 
Descr. Dictyosiphon foeniculaceus var. flaccidus Aresch. Obs. Phyc. 3. p. 31. 
Syn. Chordaria flagelliformis var. J. G. Ag. Grönl. Alg. p. 110; sec. spec. 
Dictyosiphon foeniculaceus 8 Aresch. Phyc. Scand. p. 370. 
EJ Croall, Fl. Disc. p. 458. 
> Dickie, Alg. Sutherl. 1, = 141; Alg. 
Cumberl. p. 237; Alg. Nares, p. 7. 
, Gobi, Algenfl. Weiss. Meer. p. 66. 
> Harv. Fl. West-Esk. p. 49. 
? > Kjellm. Spetsb. Thall. 2, p. 38, excl. 
subspec. 2; Algenv. Murm. Meer. p.47. 
, Kleen, Nordl. Alg. p. 34. 
Scytosiphon Aaicularerd Lyngb. Hydr. Dan. p. 68; ex parte. 
> Nyl. et Seel. p. 73. 
) > Post. et Rupr. Ill. Alg. p. II. 
Lefnadsförhållanden. I Norska polarhafvet litoral, vanligen 
epifyt på Fucaceer, i andra delar af polarhafvet sublitoral, 
fäst företrädesvis på Chordaria flagelliformis eller på stenar. 
Den förekommer temligen spridd både på öppen och skyddad 
kust. Vid Spetsbergens nordkust fans en mellanform mellan 
den typiska formen och f. flaccida under hela vintern. Den 
