VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 349 
smalna något mot spetsen och sluta vanligen med några långa 
hårceller. Kortgrenarna äro cylindriska eller svagt klubblika, 
med endokromrik toppeell, hvilken nästan alltid slutligen om- 
danas till ett zoosporangium. 
Bålens celler äro i allmänhet korta, cylindriska eller svagt 
tunnelika, lika långa som eller ända till dubbelt längre än 
tjocka. Vanligen äro de celler, från hvilka långgrenar utgå, 
korta. Om, såsom ofta är fallet, en kortgren utgår från en 
cell, som är längre än tjock, står grenen nästan alltid på längd- 
väggens midt. Hufvudaxelns tjocklek uppgår till ungefär 50 pu. 
Cellerna äro med undantag af hårcellerna rika på kornigt, 
jemnt fördeladt endokrom (fig. 1). 
Med hänsyn till zoosporangiernas utveckling och deraf 
följande anordning råder mycket stor vexling. Genom fig. 
2—12 har jag afbildat de vanligaste af dessa olika utvecklings- 
modi. Stundom äro dessa organ så anordnade som hos P. 
litoralis (fig. 2—3). En modifikation häraf anger fig. 4, som 
visar, att i en gren icke blott de öfversta, utan alla cellerna 
slutligen omdanas till zoosporangier. Understundom är det blott 
toppceellen af en gren, denna må vara en- eller flercellig, som 
blir ett zoosporangium (fig. 9). Ofta inträffar det, att ett större 
eller mindre antal celler undergår en delning genom longitudi- 
nela eller sneda väggar och att det är de genom denna del- 
ning uppkomna dottercellerna, som blifva till zoosporangier 
(fig. 5, 7, 8, 10, 12). Understundom är härvid delningen och 
zoosporangieutvecklingen sådan, att zoosporangierna komma 
att bilda kransar (fig. 11). Zoosporernas utträngande har jag 
icke sett. 
Lefnadsförhållanden. Anträffad sublitoral på 2—3 famnars 
djup på öppen kust. Vid Norges kust uppträder den stundom 
i betydliga individmassor. Här är den funnen med nästan 
mogna zoosporangier «under början af augusti. 
Utbredning. Tillhör polarhafvets både atlantiska och ark- 
tiska område och synes hafva vidsträckt utbredning inom det 
senare. Ymnigast är den dock i Norska polarhafvet. Dess 
nordligaste fyndort är Mosselbay vid Spetsbergens nordkust, 
bat; NI 99536 
Fyndorter: Norska polarhafvet: Finmarken, temligen allmän 
och ymnig vid Maasö. 
Grönlandshafvet: Dunö och Mosselbay vid Spetsbergens kust. 
Sibiriska Ishafvet: temligen ymnig i Aktiniaviken. 
Baffinsbay: Hunde Island vid Grönlands vestkust, om, så- 
som jag anser sannolikast, Ectocarpus Landsburgii är denna art. 
