VEG A-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 379 
och bildar sedermera löst på bottnen liggande eller på vatten- 
ytan flytande massor, som ej sällan äga högst betydlig storlek. 
Den är anträffad både på öppen och skyddad kust. TI juli och 
augusti är den vid Norges nordkust zoosporförande. 
Utbredning. Känd-endast från Norges nordvest- och nord- 
kust. Dess nordligaste fyndort är Gjesver, ungefär Lat. N. 71”. 
Fyndorter : Norska polarhafvet: Nordlanden enligt talrika 
exemplar i Kleens herbarium, Finmarken, ymnig vid Gjes- 
ver och Talvik. 
CLADOPHORA GRACILIS (Griff.) Harv. 
Phyc. Brit. t. 18. Conferva gracilis Griff. sec. Harv. 1. c. 
Descer. Cladophora gracilis Farl. New Engl. Alg. p. 55. 
» > Harv. 1. ce: 
Fig. 2 > Kätz. Tab. Phyc. 4, t. 23. 
> vadorum > 2 Fr sd 20. 
Syn. Cladophora gracilis Kleen, Nordl. Alg. p. 45. 
Anmärkning vid artbestämmingen. Jag anser det utom allt 
tvifvel, att den växt, jag här åsyftar, är identisk med den, 
hvilken under namn C. gracilis och O. vadorum beskrifvits och 
afbildats af de citerade författarne. Den kommer nära C. 
glaucescens, men är genom väsentliga karakterer skild från 
den. Huru den förhåller sig till den växt, hvilken af skandi- 
naviska algöloger vanligen benämnts OC. gracilis och som jag 
under detta namn utdelat under N:o 119 i Wittr. et Nordst. 
Alg. exsice., måste jag för tillfället lemna oafgjordt. TI lefnads- 
sätt afviker denna mycket från den OC. gracilis, som här är i 
fråga. 
Lefnadsförhållanden. Vid polarhafskusten har jag alltid 
funnit växten 1 vattenfylda fördjupningar på grusstränder. 
I början är den vidfäst och har då sitt typiska utseende. 
Äldre bildar den lösa, orediga massor och liknar då, såsom 
Farlow (anf. st.) riktigt angifvit, föga en C. gracilis. Mera 
öfverensstämmer den då med en &C. crispata, sådan denna af- 
bildats af Kätzing, Tab. Phyc. 4, tafl. 40, fig. 1A. Kleen 
anger om den, att han funnit den fäst på andra alger i öfre 
delen af den sublitorala regionen. Så synes den också växa 
vid Englands kuster (Jfr Harv. Phyc. Brit. tafl. 18). Vid Frank- 
rikes och New Englands kust uppträder dock arten på samma 
sätt som vid Finmarkskusten och det synes också vara det 
vanliga. >»In stagnis marinis et submarinis» säger Kuätzing 
helt allmänt om den (Jfr Spec. Alg. sid. 403). Växten är säll- 
